ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2020 року	Львів	Справа № 140/2754/19 пров. № А/857/548/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
за участі секретаря судового засідання      Федак С.Р.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року (головуючого судді Дмитрука В.В. ухвалене у письмовому провадженні за правила спрощеного позовного провадження в м. Луцьк) у справі №460/2100/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього розміру грошового забезпечення за вимушеного прогулу,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11.09.2019 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області в якому просить визнати протиправними та скасування наказів від 18.07.2019 №992/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Ковельського ВП ГУНП у Волинській області» в частині накладення стягнення у вигляді звільнення з поліції начальника сектору реагування патрульної поліції №4 Ковельського відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_1 та №  271о/с від 15.08.2019 «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), поновлення на посаді та стягнення середнього розміру грошового забезпечення за вимушеного прогулу за період з 16.08.2019 до поновлення на службі.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні позову. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вказує, що судом вирішуючи справу в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін допущено неповноту судового розгляду із позбавленням його можливості, як позивача надати пояснення суду з приводу обставин, що підлягали встановленню під час судового розгляду. Також зазначає, що пояснення від 01.07.2019 відібране начальником СКЗ Ковельського ВП ГУНП капітаном поліції Морозом О.В. взагалі не містить будь яких посилань про ознайомлення або інформування його з наказом про проведення службового розслідування, роз`яснення його прав та обов`язків у відповідності до Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції затвердженого наказом МВС України №893 від 07.11.2018, що було залишено судом поза увагою. Також суд не надав належної оцінки посадовій інструкції начальника сектору реагування патрульної поліції №4 затвердженої начальником Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області від 06.02.2019.
Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи позивач ОСОБА_1 та його представник Адвокат Тарасенко О.В. апеляційну скаргу підтримали з підстав зазначених у скарзі, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Представник відповідача Забожчук О.В. проти апеляційної скарги заперечила, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області від 31.05.2016 №129 о/с «По особовому складу» майора поліції ОСОБА_1 призначено на посаду начальника сектору реагування патрульної поліції №4 Ковельського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - СРПП Ковельський ВП ГУНП у Волинській області).
12.06.2019 із Управління кадрового забезпечення ГУНП у Волинській області надійшов рапорт на ім`я т. в. о. начальника ГУНП у Волинській області із зазначенням відомостей про те, що 19.03.2019 слідчим територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, розпочато кримінальне провадження №62019140000000232 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, відносно начальника СРПП №4 Ковельського ВП ГУНП у Волинській області майора поліції ОСОБА_1, який всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення налагодив систему вимагання та одержання неправомірної вигоди від осіб, які займаються заготівлею, перевезенням лісосировини, за не вчинення штучних перешкод при транспортуванні територією району. Так, протягом березня-червня 2019 року ОСОБА_1 вимагав та двічі одержав чотири тисячі гривень. 11.06.2019 близько 22:40 в місті Ковелі по вулиці Володимирській на АЗС «ОККО», перебуваючи поза службою в цивільному одязі, вимагав та отримав від громадянина К. грошові кошти в сумі 2500 грн., після чого був затриманий працівниками ВУ ДВБ НПУ.
З метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин можливого порушення службової дисципліни поліцейським ОСОБА_1 13.06.2019 т.в.о. начальника ГУНП у Волинській області видано наказ №731 про проведення службового розслідування.
За результатом службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни начальником сектору реагування патрульної поліції №4 Ковельського ВП ГУНП у Волинській області майором поліції ОСОБА_1 дисциплінарна комісія пропонувала за порушення службової дисципліни, вчинення дій, що підривають авторитет Національної поліції, порушення Присяги працівника поліції та невиконання обов`язків поліцейського встановлених пунктом 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» та пунктами 1, 4, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 1 Розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, невиконання вимог керівників щодо дотримання дисципліни та законності поліцейськими, що виразилось у використанні службового становища з метою отримання неправомірної вигоди, начальника сектору реагування патрульної поліції №4 Ковельського відділу поліції ГУНП у Волинській області майора поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції.
Наказом ГУНП у Волинській області від 18.07.2019 №992/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Ковельського ВП ГУНП у Волинській області» начальника СРПП №4 Ковельського ВП ГУНП у Волинській області майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.
15.08.2019 наказом ГУНП у Волинській області №271 о/с «По особовому складу» позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).
Позивач, не погоджуючись з вищезазначеними наказами звернувся до суду із даним позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до приписів частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Статтею 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
Згідно із пунктом 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затвердженими наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 (далі - Правила №1179) під час виконання службових обов`язків поліцейський, зокрема, повинен: неухильно дотримуватися положень  Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені  Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до  Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.
Частинами першою, другою статті 19 Закону №580-VIII передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується Законом.
Згідно із статтею 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За нормами пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Статтею 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут) визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Статтею 13 Дисциплінарного статуту передбачені такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до частини першої статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.
На виконання вимог Дисциплінарного статуту наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок), зареєстрований у Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807.
Пунктом 4 Розділу V Порядку встановлено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Відповідно до пунктів 1,2,5 Розділу VI Порядку зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів поліції, слугував висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни начальником сектору реагування патрульної поліції №4 Ковельського ВП ГУНП у Волинській області майору поліції ОСОБА_1
Так, службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 висунуто обґрунтовану підозру у тому, що він будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення на протязі березня - червня 2019 налагодив систему вимагання та одержання неправомірної вигоди від осіб, які займаються заготівлею, перевезенням лісосировини, за не вчинення штучних перешкод при транспортуванні сировини територією Ковельського району Волинської області. Так 11.06.2019 близько 22:40 ОСОБА_1 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди, діючи з корисливих мотивів, використовуючи службове становище, всупереч інтересам служби, зустрівся із громадянином «Ф» на території автозаправної станції «ОККО», за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Володимирська, 120 та одержав від останнього раніше обумовлену суму неправомірної вигоди в сумі 2500 грн., які вимагав за не створення штучних перешкод у транспортуванні деревини дуба територією Ковельського району Волинської області. Після чого був викритий та затриманий працівниками Волинського управління ДВБ Національної поліції України.
12.06.2019 слідчими Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові у кримінальному провадженні №62019140000000232 від 19.03.2019, начальнику сектору реагування патрульної поліції №4 Ковельського ВП ГУНП у Волинській області майору поліції ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою).
На підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 14.06.2019 до підозрюваного ОСОБА_1 з 11.06.2019 до 09.08.2019 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за місцем проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Личаківським районним судом м. Львова ухвалене рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_1 заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади строком на два місяці починаючи з 14.06.2019 і до 14.08.2019 включно.
Згідно вимог частини першої статті 61 Закону №580-VIII на поліцейських розповсюджується обмеження, визначені Законом України «Про запобігання корупції», цим та іншими законами України.
Частина перша статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» встановлює, що суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є серед інших поліцейські.
Згідно із частиною першою статті 22 Закону України «Про запобігання корупції» Особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.
В ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 під підпис був ознайомлений із вимогами Закону України «Про запобігання корупції» та службовим листом ВУ ДВБ НПУ від 22.01.2018 №95/42-02/01-18, про що свідчить відомість про ознайомлення особового складу Ковельського ВП. Крім цього, 22.06.2018 йому вручено пам`ятку - застереження щодо обов`язків, обмежень та заборон, які встановлені Законом України «Про запобігання корупції» та відповідальності за корупційні правопорушення.
Однак незважаючи на проведення цільової роботи з позивачем (бесіди, інструктажі) про недопущення фактів одержання неправомірної вигоди чи незаконного збагачення поліцейськими та відповідальність за скоєння корупційних правопорушень, позивач не дотримався вимог Закону України «Про запобігання корупції».
Таким чином, встановлено порушення ОСОБА_1 вимог пункту 1 частини першої статті 18, частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 4, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 1 Розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, що проявилося у вступі в неділові стосунки з цивільною особою з метою отриманням від неї неправомірної вигоди за не вчинення штучних перешкод при транспортуванні лісосировини територією Ковельського району Волинської області, чим останній виявив низький рівень правової свідомості, вчинив дії, які підривають авторитет Національної поліції України, порушив Присягу працівника поліції та допустив дисциплінарний проступок, не сумісний із подальшим проходженням служби в поліції.
Згідно із частиною шостою статті 19 Дисциплінарного статуту обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є, зокрема, вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення та настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку.
Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського ОСОБА_1 , комісією визнано вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення та настання тяжких наслідків у виді дискредитації правоохоронної системи, що відповідно призводить до зниження рівня довіри населення до поліції та ускладнює взаємодію із населенням на засадах партнерства.
За фактом порушення службової дисципліни начальником сектору реагування патрульної поліції №4 Ковельського ВП ГУНП у Волинській області майору поліції ОСОБА_1 дисциплінарна комісія пропонувала за порушення Присяги працівника поліції та невиконання обов`язків поліцейського встановлених пунктом 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» та пунктами 1, 4, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 1 Розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, невиконання вимог керівників щодо дотримання дисципліни та законності поліцейськими, що виразилось у використанні службового становища з метою отримання неправомірної вигоди, начальника сектору реагування патрульної поліції №4 Ковельського відділу поліції ГУНП у Волинській області майора поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції.
Отже, аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що службове розслідування проведене на підставі, в межах повноважень та у строки, визначені Порядком, а факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку підтверджено належними та допустимими доказами, які встановлені службовим розслідуванням.
Суд погоджується з твердженнями представника відповідача про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 4, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 1 Розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, що проявилося у вступі в неділові стосунки з цивільною особою з метою отриманням від неї неправомірної вигоди за не вчинення штучних перешкод при транспортуванні лісосировини територією Ковельського району Волинської області, чим виявив низький рівень правової свідомості, вчинив дії, які підривають авторитет Національної поліції України, порушив Присягу працівника поліції та допустив дисциплінарний проступок, не сумісний із подальшим проходженням служби в поліції.
Колегія суддів не погоджується із доводами позивача про те, що про призначення та проведення службового розслідування по факту порушення ним службової дисципліни він дізнався лише 15.08.2019 під час ознайомлення з наказом №992/в та доводами апеляційної скарги, що пояснення під час про ведення службового розслідування відібране начальником СКЗ Ковельського ВП ГУНП капітаном поліції Морозом О.В. взагалі не містить будь яких посилань про ознайомлення або інформування його з наказом про проведення службового розслідування, роз`яснення його прав та обов`язків у відповідності до Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції затвердженого наказом МВС України №893 від 07.11.2018, оскільки під час проведення службового розслідування членом дисциплінарної комісії - начальником СКЗ Ковельського ВП ГУНП капітаном поліції Морозом О.В. було здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_1 , однак останній будь-яких пояснень щодо подій, які стали підставою відкриття кримінального провадження відносно нього не повідомив, лише зазначив, що працівники ДБР вилучили його службове посвідчення, а жетон він передав в СКЗ Ковельського ВП ГУНП, що підтверджується рапортом Мороза О.В. від 02.07.2019 та власноручно написаним поясненням ОСОБА_1 від 01.07.2019, тобто позивач не вказував про протиправні дії працівника поліції під час виконанням ним своїх повноважень під час проведення службового розслідування, не посилався у відповідному поясненні про порушення Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції маючи таку змогу під час спілкуванням із начальником СКЗ Ковельського ВП ГУНП капітаном поліції Морозом О.В.
Також суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що об`єктивна оцінка його діям по вказаних в оспорюваних наказах фактах може бути надана лише у кримінальному провадженні під час його розгляду безпосередньо судом, оскільки, як вбачається зі змісту оспорюваних наказів, позивача звільнено саме за порушення службової дисципліни. Тобто в даному випадку звільнення за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення поліцейського, яке ніяк не пов`язано з затриманням позивача, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62019140000000232 від 19.03.2019 чи розслідування вищевказаного кримінального правопорушення за ознаками злочину передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.
Щодо доводів апелянта, що суд не надав належної оцінки посадовій інструкції начальника сектору реагування патрульної поліції №4 затвердженої начальником Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області від 06.02.2019, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з врахуванням всіх поданих доводів та матеріалів справи надав належну оцінку як і посадовим обов`язкам позивача так і діям його як поліцейського відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного Статуту, Правилам етичної поведінки поліцейських.
Відповідно до частин першої, третьої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
При цьому право накладати дисциплінарні стягнення відповідно до Дисциплінарного статуту віднесено до компетенції відповідача за результатом службового розслідування та не пов`язано з рішенням суду за наслідками розгляду справи про кримінальне правопорушення.
Відтак, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача став саме дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у порушенні службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.
Суд звертає увагу, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набранням законної сили вироком суду. А наявність кримінального провадження не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», у разі встановлення службовим розслідуванням невиконання чи неналежного виконання поліцейським службової дисципліни, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 02.10.2018 у справі №815/4463/17 (провадження №К/9901/38055/18).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 (справа №800/547/17) зауважила на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C.v. the» про неприйнятність заяви №11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява №34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оскільки матеріалами службового розслідування встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, тому при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а позивачем в ході розгляду справи не доведено обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги та апеляційні вимоги, в той час як відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено суду належними та допустимими доказами наявність у діяннях позивача порушення службової дисципліни, на підставі чого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції. 
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року по справі № 815/2443/16, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Щодо доводів, що суд вирішив справу в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін та допущено неповноту судового розгляду із позбавленням його можливості, як позивача надати пояснення суду з приводу обставин, що підлягали встановленню під час судового розгляду такі є необґрунтовані, оскільки в ухвалі суду від 23 вересня 2019 про відкриття провадження із посиланням на статті 12, 257, 262 КАС України вказано правильно про віднесення та можливість слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що до начальника сектору реагування патрульної поліції №4 Ковельського відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_1 правомірно застосовано крайній захід дисциплінарного впливу - звільнення зі служби в поліції, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні позову слід відмовити повністю, а тому мотивація, яка наведена у апеляційній скарзі, не дає адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі №140/2754/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк
Повний текст постанови складено 10.02.2020