ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 січня 2020 року 	 	справа № 160/2145/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П. (доповідач),
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2019 року у справі № 160/2145/19 (суддя Олійник В.М.) за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1  (далі позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській     області (далі відповідач) від 15.02.2018 року: № 0063901305, № 0063911305, № 0063991305, № 0063931305, № 0063971305, № 0063941305, № 0064021305 та закрити за рішенням суду її підприємницьку діяльність. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,  позивач подала апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.
Відповідач надіслав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких вказав, що вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а доводи, викладені у скарзі, безпідставними. 
Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги та скасуванні рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення у даній справі.
Представник відповідача просив залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.
Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
З матеріалів справи встановлено, що контролюючим органом була проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 16.04.2015 по 31.12.2016.
За результатами перевірки складено акт від 24.01.2018 №2570/04-36-13-05/2844512801 (т.1 а.с. 78-95).
Під час перевірки встановлено, що фактично згідно даних обліку та звітності, декларацій про доходи в період з 16.04.2015 по 31.12.2016 позивач здійснювала роздрібну торгівлю в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. За даними перевірки оподаткування одержаних доходів від здійснення господарської діяльності за перевіряємий період позивач здійснювала на загальній системі оподаткування, обліку і звітності.
Перевіркою правильності визначення доходу за перевіряємий період, відображеного в податковій декларації про майновий стан і доходи, з даними про суми оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки, встановлено завищення доходу за 2015 рік на                22096,36 грн., за 2016 рік - на 57341,25 гривень.
Перевіркою правильності визначення документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 , відображених у податкових деклараціях про майновий стан і доходи з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки встановлені розбіжності в сумі 109731,33 грн., у тому числі за 2015 рік -                          42 390,08 грн., за 2016 рік – 67 341,25 гривень. Завищення витрат відбулось внаслідок включення до витрат: плату за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами; неоплачених витрат на придбання товару; а до складу інших витрат, витрат на сплату акцизного податку.
З урахуванням наведеного, встановлено також заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у періоді з 16.04.2015 по 31.12.2016 на суму 30 297,72 грн. (в тому числі за 2015 рік – 20 293,72грн., за 2016 рік – 10 000 гривень).
Крім того, перевіркою встановлено порушення вимог п. 177.2ст.177, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України а саме завищення витрат та заниження оподатковуваного доходу у періодах з 16.04.2015 по 31.12.2015 та з 01.01.2016 по 31.12.2016, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за перевіряємий період на суму 4844,08 грн. (в тому числі за 2015 рік - 3044,08 грн., за 2016 рік - 1800 гривень).
Також виявлено порушення позивачем вимог пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України в частині не нарахування, не утримання та не сплати військового збору у сумі 304,40 гривень.
Згідно наданих до перевірки фіскальних звітних чеків та книги обліку доходів та витрат, загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів у періоді з 10.07.2015 по 30.06.2016 склала 1  051 537,50 гривень. В порушення вимог п. 181.1 ст.181, п. 183.2 ст.183 Податкового кодексу України позивачем в термін до 11.07.2016 не подано до Західно - Донбаської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровської області реєстраційну заяву про реєстрацією ФОП ОСОБА_1 платником ПДВ, як і не подано податкові декларації з податку на додану вартість за період липень - грудень 2016 року до контролюючого органу. Отриманий ФОП ОСОБА_1 дохід у періоді з 11.07.2016 по 31.12.2016 в сумі 582496 грн. є об`єктом оподаткування ПДВ, внаслідок чого збільшено податкове зобов`язання по ПДВ на 116499,20 гривень.
На підставі акту перевірки відповідачем сформовані наступні податкові повідомлення-рішення від 15.02.2018:
-№0063901305 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем 116 499,20 грн. та штрафних санкцій у розмірі 29 124,80 грн. (т.1 а.с.32-33);
-№0063911305 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за штрафною санкцією у розмірі 1020 грн. (т.1 а.с.45-46);
-№0063991305 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем 4 844,08 грн. та штрафних санкцій у розмірі 1 211,02 грн.(т.1 а.с.43-44);
-№0063971305 про збільшення грошового зобов`язання за штрафною санкцією у розмірі 510 грн.(т.1 а.с.38-39);
-№0063941305 про збільшення грошового зобов`язання за штрафною санкцією у розмірі 510 грн.(т.1 а.с.36-37);
-№0064021305 про збільшення грошового зобов`язання з військового збору за основним платежем - 304,40 грн. та штрафною санкцією - 263,60 грн. (т.1 а.с.34-35).
-рішення №0063931305 від 15.02.2018р про застосування штрафних санкцій в сумі 2552,57 грн. за донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (т.1 а.с.40).
Вважаючи рішення відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з позовом про їх скасування. Також позивач просила суд припинити її підприємницьку діяльність.
Позивач стверджує, що контролюючим органом безпідставно зроблено висновок про завищення нею витрат внаслідок включення до їх складу оплати за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами; неоплачених витрат на придбання товару; а до складу інших витрат, витрат на сплату акцизного податку. Сплата за ліцензії є документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю фізичної особи –підприємця, згідно п. 177.4 ст. 177 ПК України.   
Висновки про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу, призвели до нарахувань останній податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за перевіряємий період, єдиного соціального внеску та військового збору. Вважає, що документально нею підтверджено та вірно визначено в деклараціях за перевіряємий період суму чистого доходу, який підлягає оподаткуванню.
Стосовно донарахувань зобов`язань  з податку на додану вартість, позивач стверджує, що обов`язку реєструватися платником ПДВ у неї не виникло, оскільки за період з 10.07.2015 по 30.06.2016р загальна сума від здійснення операцій з реалізації товарів без врахування податку на додану вартість становить 876281,25грн, тобто перевищення граничної суми не було.     
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачем були допущені порушення норм податкового законодавства, висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому відсутні підстави для скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень. Щодо вимог позивача про припинення її підприємницької діяльності суд вказав, що відсутні законодавчо визначені підстави для прийняття такого рішення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутні у даному випадку підстави для задоволення позовних вимог позивача, враховуючи наступне.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування встановлений у статті 177 Податкового кодексу України.
Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Положеннями пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
177.4.1 витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
177.4.2 витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
177.4.3 суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;
177.4.4 інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідно до пункту 138.1 статті 138 розділу III ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 статті 138 цього Кодексу.
При цьому, витрати на придбання ліцензії та інших спеціальних дозволів, виданих державними органами для провадження господарської діяльності, не відносяться до складу операційних витрат, крім тих, вартість і строк використання яких відповідають ознакам, установленим для основних засобів розділом І Податкового кодексу, та підлягають амортизації у складі нематеріальних активів (абзац «ж» підпункту 138.10.6 пункту 138.10 статті 138 ПК України).
Згідно з підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України, основні засоби - матеріальні активи, вартість яких перевищує 2500 грн. і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).
Відповідно до підпункту 14.1.3 пункту 14.1 статті 14 ПК України амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).
Ліцензія на право здійснення оптової торгівлі алкогольними напоями або тютюновими виробами видається терміном на п`ять років із щорічною сплатою платежу, а ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами - терміном на один рік із щоквартальною сплатою платежу.
Отже, фізичні особи - підприємці, які отримали ліцензії на право здійснення оптової торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, мали право (до 01.01.2015 року) відносити на витрати щорічну суму платежу, сплачену за придбання ліцензії.
Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання, згідно положень ст.15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
Отже, ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами з терміном дії один рік не відповідають критеріям, визначеним підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України для основних засобів.
Отже,  фізичні особи - підприємці не мають права відносити на витрати суму платежу, сплачену за придбання ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями  або тютюновими виробами з терміном дії один рік.
Посилання позивача на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 23.10.2018 року у справі № 804/9174/15, яку на думку позивача мав застосувати суд першої інстанції, недоречні, оскільки в даному рішенні Верховним Судом аналізувалися правовідносини, що виникли у 2011 році, та норми Податкового кодексу України, зокрема положення ст. 177 ПК в редакції, що діяла на той час.   
Під час перевірки контролюючим органом також було встановлено, що позивачем до графи 6 Книги обліку доходів і витрат включено витрати, документально не підтверджені, що привело до заниження чистого оподаткованого доходу (п.2.2.2. стор.13 Акту перевірки). Так, під час перевірки правильності витрат, відображених у деклараціях про майновий стан і доходи, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, виявлено розбіжності в розмірі 10973,33грн, в тому числі у періоді з 16.04.2015 по 31.12.2015р завищено витрати на загальну суму 42390,08грн., в тому числі 12793,72 грн внаслідок включення до складу валових витрат, неоплачених витрат на придбання товару.
Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Положеннями пункту 177.4.1 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.
Документально підтвердженими витратами вважаються оплачені витрати поточного звітного періоду, а також попередніх періодів, якщо вони стосуються доходу, отриманого протягом звітного періоду, та підтверджені відповідними документами.
Також, згідно наданої позивачем розшифровки витрат до Додатку Ф2 декларації про майновий стан та доходи за 2015р, до складу інших витрат включені витрати на сплату акцизного податку в сумі 22096,36грн.
Згідно пп.177.4.3 п.177.4 ст.177 ПК України ( в редакції 2015р), до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності , податку на майно).
В порушення наведеної норми, позивачем в період з 16.04.2015р по 31.12.2015р включено до складу витрат суму акцизного податку в розмірі 22096,36грн., що призвело до завищення валових витрат.        
Відповідно до наданої позивачем розшифровки витрат до Додатку Ф2 декларації про майновий стан та доходи за 2016р, до складу інших витрат включені витрати на сплату акцизного податку в сумі 57341,21грн..
Таким чином, у періоді з 01.01.2015р по 31.12.2016 ФОП ОСОБА_1 в порушення вимог п.177.4 ст.177 ПК України  завищено валові витрати на загальну суму 109  731,29грн.  
Оскільки, в порушення вимог п.177.2 ст. 177, п.177.4 ст. 177 ПК України, позивачем завищено валові витрати, та відповідно, занижено оподатковуваний дохід у перевіряємому періоді, контролюючим органом правомірно донараховано податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності.
Законом України від 31.07.2015р. №1621-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України, встановлено військовий збір.
Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Об`єктом оподаткування військовим збором  є доходи, визначені ст. 163 ПК України               (пп. 1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України).  
Відповідно до підпункту 16-1.1.1 пункту 16-1 Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 Податкового кодексу України, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Об`єктом оподаткування фізичної особи-підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця)п.177.2 ст.177 ПК України).
Аналізуючи положення пункту 162.1 статті 162, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, пункту 2 частини першої статті 1, пунктів 4, 5 частини першої статті 4, пункт 2 частини першої, частини третьої статті 7, частини 11 статті 8, частини другої, абзацу четвертого та п`ятого частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вбачається, що єдиний соціальний внесок та військовий збір розраховується виходячи з чистого оподаткованого доходу суб`єкта підприємницької діяльності.
Оскільки під час перевірки виявлено заниження позивачем отриманого чистого доходу від провадження господарської діяльності, контролюючим органом було обґрунтовано, з дотриманням вимог ПК України, донараховано позивачу зобов`язання зі сплати військового збору та єдиного внеску.
Стосовно донарахування зобов`язань з податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій.  
Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 181.1 статті 181, пункту  пункту 183.10 статті 183, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено грошове зобов`язання з податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету у сумі 116  499,20 грн.
Так, відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1  000 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи. 
Тобто, з наведеного випливає, що обов`язок зареєструватися платником ПДВ виникає у суб`єкта підприємницької діяльності за умови перевищення ним протягом останніх 12 календарних місяців виручки від здійснення операцій з постачання товарів/послуг понад 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість).
Таким чином, для встановлення обставин пов`язаних з донарахуванням контролюючим органом грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 116499,20грн. необхідно встановити розмір виручки отриманої суб`єктом підприємницької діяльності протягом останніх 12 календарних місяців, врахувавши при цьому, що перевищення граничного розміру виручки, встановленого у пункті 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, має бути без урахування податку на додану вартість.
Так, згідно наданих до перевірки документів (фіскальних звітних чеків та книги обліку доходів та витрат) загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів у період з 10.07.2015 по 30.06.2016 становить 1 051 537,50 грн. Тобто, загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів (послуг) протягом останніх 12 календарних місяців сукупно перевищує 1 000 000, 00 грн.. Позивач своєчасно не зареєструвалась платником ПДВ та відповідно не сплатила ПДВ. Отриманий позивачем дохід за період з 11.07.2016р по 31.12.2016 в сумі 582  496,00грн вже є об`єктом оподаткування ПДВ. Сума ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету за період з 11.07.2016 по 31.12.2016р у розмірі 116499,20грн. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що у позові позивач не заперечувала факт перевищення граничного обсягу доходу у періоді, визначеному контролюючим органом, та, відповідно, свого обов`язку реєстрації платником ПДВ, а лише стверджувала про свою необізнаність з цього питання. В апеляційній скарзі доводи позивача вже зводяться до того що обов`язку реєструватися платником ПДВ у неї не виникало, оскільки за період з 10.07.2015 по 30.06.2016р загальна сума від здійснення операцій з реалізації товарів без врахування податку на додану вартість становить 876281,25грн, тобто перевищення граничної суми не було.
З акту перевірки вбачається, що в період з 10.07.2015р по 30.06.2016р позивач не була платником  ПДВ, отже сума 1 051 537,50 грн. визначена без урахування такого податку. Наведена сума визначена на основі фіскальних звітних чеків та книги обліку доходів та витрат (стор.22-25 Акту перевірки). В книзі обліку доходів і витрат зазначаються дані без врахування ПДВ.       
Пунктом 183.1 статті 183 Податкового кодексу України встановлено, що будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.
Відповідно до пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.
Згідно п. 183.10 статі 183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Пунктом 123.1 статті 123 ПК України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів не вбачає підстав і для скасування оскаржених позивачем податкових повідомлень-рішень: №0063911305 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за штрафною санкцією у розмірі                   1020 грн.; №0063971305 про збільшення грошового зобов`язання за штрафною санкцією у розмірі 510 грн. та №0063941305 про збільшення грошового зобов`язання за штрафною санкцією у розмірі 510 грн..
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень. Разом з тим, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності, а не будь-яких обставин. 
У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної норми, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. З цього вбачається обов`язок сторін доказувати факти (обставини). Цей обов`язок у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна доказати факти, на які вона посилається.
Тобто, загальне правило розподілу доказових обов`язків залишається незмінним і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої. Підставу позову повинен довести саме позивач.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем були допущені порушення норм податкового законодавства, висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому відсутні підстави для скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень відповідача. 
Щодо вимог позивача про припинення її підприємницької діяльності суд вірно вказав, що в даному випадку відсутні законодавчо визначені підстави для прийняття такого рішення.
Дослідивши обставини та матеріали справи, аргументи позивача, наведені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, і підстави для  його скасування відсутні.
          Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня                   2019 року у справі № 160/2145/19 - залишити без змін.

          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду в порядку та строки, визначені статтями 328,329 КАС України.
          Вступну та резолютивну частину постанови проголошено 30.01.2020р.
          Повний текст постанови виготовлено 04.02.2020р.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак