У Х В А Л А 
28 лютого 2020 року
м. Київ
справа 381/1492/19
провадження № 61-19890 ск 19
Верховний Суд у складі колегії судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В :
В березні 2019 року АТ КБ «Приват банк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 16 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що, що 20 лютого 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 16 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.
Зазначає, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом станом на 18 березня 2019 року на загальну суму 68597,09 грн., з них: тіло кредиту - 30039.22 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 11478.61 грн., 23336.54 грн - заборгованість за пенею та комісією, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 3242.72 грн.
Тому, Банк просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість в сумі 68 597,09 грн., а також понесені судові витрати в сумі 1921грн.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором та розміру заборгованості, а тому позовні вимоги є недоведеними.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу та просило скасувати це судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Постановою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк»задовольнити частково.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2019 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 32 566 грн. 86 коп. за кредитним договором від 20 грудня 2012 року, яка складається з 30 039,22 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2 026,96 грн.- штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 280, 01 коп.
Скасовуючи рішення першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення, апеляційний суд виходив з того, що позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки боржник ОСОБА_1 20 грудня 2012 року підписала анкету-заяву, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку».
Апеляційний суд вважав, що підписавши Анкету-заяву, банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому.
В іншій частині позовних вимог щодо стягнення процентів, суд апеляційної інстанції вказував, що на момент збільшення Банком процентної ставки                          (01 вересня 2014 року, 01 квітня 2015 року) відповідач не мав заборгованості. 
Апеляційний суд зменшуючи процентну складову штрафу керувався положенням п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, відповідно до якого штраф у розмірі 5% від ціни позову буде складати 15 26,96 грн. (30039.22(тіло)+500(штраф фіксована частина)=30 539,22 грн., відповідно 5% становить 1 526,96 грн.
31 жовтня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року, у якій скаржник просить скасувати це судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у позові.
Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надати строк для усунення недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Скаржнику необхідно привести касаційну скаргу у відповідності до вимог частини другої статті 392 ЦПК України - зазначити повне найменування та місцезнаходження іншого учасника справи (позивач -АТ КБ «ПриватБанк»), вказати в чому полягає неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права та уточнити прохальну частину касаційної скарги у відповідності до вимог статті 409 ЦПК України, та надати копії уточнених скарг відповідно до кількості учасників справи та надати документ, що підтверджує сплату судового збору.
На виконання вимог, 28 січня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків, разом з уточненою касаційною скаргою та квитанцією про сплату судового збору.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції приймаючи постанову про скасування законного, на думку скаржника, рішення суду першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.
Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;  справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;  справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;  інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.
Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, справи які (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), є справи, які фактично можна поділити на справи: у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; та справи незначної складності, які визначені судом малозначними, у тому числі малозначні в силу закону з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості у загальному розмірі 68 597, 09 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 1 921 грн =191 200 грн.).
Таким чином ця справа є малозначною.
ОСОБА_1 в касаційній скарзі не посилається та не оспорює її приєднання до Умов та правил надання банківських послуг на підставі Анкети-заяви та не заперечує, що вказані Умови є складовою кредитного договору. 
Верховний Суд вважає, що незастосування судом правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) обумовлює визнання           відповідачем ОСОБА_1 . Умов та Правил надання банківських послуг як складової кредитного договору та не оспорювання нею змісту договору                                                       (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність виключень передбачених статтею 394 ЦПК України необхідних для оскарження судових рішень у малозначних справах.
У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.
З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                            В. М. Сімоненко