ПОСТАНОВА 
Іменем України

15 січня 2020 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 398/2994/18
провадження № 22-ц/4809/199/20 

       Кропивницький апеляційний суд у складі  колегії суддів судової палати в цивільних справах:        
головуючого судді - Кіселика С.А. (суддя доповідач),
суддів: Голованя А.М., Єгорової С.М., 
за участю секретаря судового засідання - Савченко Н.В.,   
учасники справи:  
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі: - ОСОБА_2 ;
- ОСОБА_3 ;
- ОСОБА_4 ;
- ОСОБА_5 ;
треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:
-приватний нотаріус Олександрійського нотаріального округу Куліш Людмила Григорівна; 
-Виконавчий комітет Олександрійської міської ради як орган опіки та піклування,
розглянувши у  порядку  спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2019 року у складі судді Авраменка О.В. у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Людмила Григорівна та Виконавчий комітет Олександрійської міської ради як орган опіки та піклування, про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г. та Виконавчий комітет Олександрійської міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання договору недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в грудні 2017 року він з матеріалів іншої судової справи дізнався, що його батьками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 серпня 2008 року, продано квартиру АДРЕСА_1 відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 На момент продажу зазначеної квартири він був малолітнім, 30 червня 2008 року йому виповнилось лише 12 років, і на той час він проживав та був зареєстрований у вказаній квартирі разом з батьками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Продаж квартири було здійснено з порушенням його прав та майнових інтересів, як малолітньої особи, без надання згоди на продаж органом опіки та піклування, а тому просить визнати недійсним зазначений договір купівлі-продажу квартири (т. 1 а. с. 4 - 7).
Короткий зміст рішення суду першої  інстанцій та мотиви його прийняття 
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2019 року ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Людмила Григорівна та Виконавчий комітет Олександрійської міської ради як орган опіки та піклування, про визнання договору недійсним - відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що укладення оспорюваного договору фактично не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження прав позивача на користування квартирою  АДРЕСА_1 . 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
В листопаді 2019 року позивач подав апеляційну скаргу і просив скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.10.2019 року та ухвалити нове рішення яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі зазначив, що не погоджується із зазначеним рішенням суду першої інстанції, оскільки вважає, що при винесенні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи. 

Від відповідачів та третіх осіб відзиву не надходило 
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом першої інстанції встановлено, що 04 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 13).
В зазначеному договорі міститься твердження продавця ( ОСОБА_4 ), що треті особи прав на квартиру не мають (п. 5 договору). Крім того, в п. 20 договору зазначено, що сторонам роз`яснено вимоги ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» щодо обов`язкової згоди органів опіки та піклування при здійсненні правочинів, де мають право власності або користування майном діти.
Також, при посвідченні договору, ОСОБА_4 надала нотаріусу заяву, в якій засвідчила, що членів сімей - малолітніх та неповнолітніх дітей, які б мали право проживання (особистий сервітут), встановлений ст. 405 ЦК України, в належній їй квартирі немає. Зміст законодавства України щодо прав дітей (осіб до 18 років), членів сім`ї на проживання (особистий сервітут) та те, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування нотаріусом їй роз`яснено (т. 1 а. с. 133).
В матеріалах справи нотаріуса з оформлення зазначеного договору, копії якої надано нотаріусом до суду, міститься довідка ПП «Приват-Житло» від 04 серпня 2008 року, та яка була надана нотаріусу під час укладення оспорюваного договору, з якої вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , неповнолітні діти не зареєстровані. Зареєстрованим значиться лише чоловік продавця - ОСОБА_5 (т. а. с. 132). Зазначена довідка видана на ім`я ОСОБА_4 та надана особисто нею нотаріусу під час укладення договору.
В той же час, згідно з довідками КП «Житлогосп» №542 від 04 березня 2019 року, №4609 від 12 вересня 2019 року, виписки з домової книги за адресою: АДРЕСА_1 , з 30 жовтня 2003 року по теперішній час зареєстровані: ОСОБА_4 (власник), ОСОБА_5 - чоловік власника та син власника (т. 1 а. с.168, 169, т. 2 а. с. 49).
Провадження у суді апеляційної інстанції
Апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду надійшла через суд першої інстанції разом із матеріалами цивільної справи і зареєстрована 29.11.2019 року.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04 грудня 2019 року апеляційне провадження за даною скаргою відкрито.
16.12.2019 року визначено склад колегії суддів і ухвалою суду від 17.12.2019 року справу призначено до розгляду. 

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи апеляційного суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).
Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.      Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла (частини друга, третя статті 18 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (в чинній на час укладення оспорюваного правочину редакції) для здійснення будь-яких   правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.
Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, а тому суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб.
Ураховуючи наведене, у суду не було підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири, оскільки його укладення не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження права неповнолітнього на той час ОСОБА_1 , який на час звернення до суду є повнолітнім, на користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 .
Суд правильно виходив з того, що сама по собі відсутність згоди органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки не може бути підставою для визнання цього договору недійсним, якщо укладенням оспорюваного договору не були порушені житлові права на той час неповнолітнього ОСОБА_1 .
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суду у постановах  від 24 січня 2019 року у справі № 439/496/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 295/16874/15-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 381/1737/17.
Крім того, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами, що на час укладення оспорюваного договору купівлі продажу він, як неповнолітня дитина, був зареєстрований у проданій квартирі.
Так, у колегії суддів викликає сумнів довідка видана Сарафановій Н.В. КП «Житлогосп» щодо складу її сім`ї та реєстрації місця проживання станом на 04.08.2008 року (а.с. 171 т.1), оскільки згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальне підприємство «Житлогосп» зареєстровано в реєстрі 14.07.2010 року, тобто після дати щодо якої надається інформація, при цьому в довідці відсутнє посилання на джерело з якого особа, що видала довідку, отримала таку інформацію.
Також не відповідають дійсності і дані щодо дати прописки ОСОБА_1 в даній квартирі, які містяться у виданій КП «Житлогосп» довідці - виписці з домової книги про склад сім`ї та прописку (а.с. 172 Т.1), оскільки ці дані не відповідають записам що містяться у домовій книзі.
Колегією суддів встановлено, що копія домової книги (а.с. 173 Т.1) не містить даних про дату прописки позивача, як малолітньої дитини, до домової книги. В рядку, де вписаний ОСОБА_1 , містяться лише відомості про його дату народження, серія та номер свідоцтва про народження та дату його видачі. 
За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 
Аргументи апеляційної скарги позивача у справі - ОСОБА_1 зводяться до порушення договором купівлі - продажу його прав, як неповнолітньої на той час дитини, а тому цей договір підлягає визнанню недійсним, є необґрунтованими з викладених вище підстав.
Апеляційний суд зауважує, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Відповідно до частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Під час укладення договору купівлі - продажу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були одночасно і законними представниками позивача, зобов`язані були діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона, в свою чергу, мала права очікувати від них таких дій.
Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ   від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваних рішень суду першої інстанцій без змін.
          Керуючись ст. 367, ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, 

П О С Т А Н О В И В :

 Апеляційну  скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти  днів з дня  складення повного судового рішення у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.                                  
Повний текст постанови складений 27 січня 2020 року.

Суддя доповідач С.А.Кіселик                
Судді:   А.М. Головань
С. М. Єгорова