П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  824/420/19-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Григораш В.О.  
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
23 січня 2020 року                                                                                                    м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Матохнюка Д.Б. , 
за участю: секретаря судового засідання: Ткач В.В., 
          розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, 
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом у якому просила:
- визнати незаконним та скасувати наказ начальника Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області № 44-к від 12.03.2019 року про звільнення ОСОБА_1 від займаної посади, роботи відповідно до ч.2 ст.86 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII, п.1 ст.36 КЗпП України (угода сторін) з 13.03.2019 року;
- поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста сектору по роботі з Єдиним державним демографічним реєстром Чернівецького міського відділу УДМС у Чернівецькій області з 13.03.2019 року;
- стягнути з Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.03.2019 року до дня поновлення на роботі.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі наказу №242-к від 14.12.2012 року, вона була прийнята на посаду провідного спеціаліста в Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області. Наказом № 44-к від 12.03.2019 року, позивача було звільнено з посади провідного спеціаліста сектору по роботі з Єдиним державним демографічним реєстром Чернівецького міського відділу УДМСУ у Чернівецькій області з 13.03.2019 року за угодою сторін, відповідно до ч.2 ст.86 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII, п.1 ст.36 КЗпП України на підставі поданої заяви. Своє звільнення з роботи позивач вважає незаконним з огляду на те, що підстави для його звільнення не відповідають дійсним обставинам справи. Так, позивач зазначав, що заяву про звільнення вона писала не добровільно, а змушена була писати її під психологічним примусом керівництва Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області, а саме завідувача сектору організаційної роботи УДМСУ у Чернівецькій області Мельника В.А . Він повідомив позивача, що якщо вона не погодиться написати заяву за угодою сторін власноручно, то її звільнять з роботи за "статтею", так як вона має громадянство іншої держави.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України виданий 11.03.2019 року, № НОМЕР_2 , орган, що видав - 7310 (а.с. 8-9).
Наказом Управління ДМС України в Чернівецькій області від 14.12.2012 року № 242-К "Про призначення ОСОБА_1 " призначено з 14.12.2012 року ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста Шевченківського районного відділу у м.Чернівцях Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області на конкурсній основі, як таку, що пройшла стажування, з випробувальним терміном 1 місяць (а.с. 11).
12.03.2019 року позивач звернувся до начальника УДМС у Чернівецькій області із заявою, в якій, відповідно до ч.2 ст.86 Закону України "Про державну службу", просив звільнити її із займаної посади, роботи, за угодою сторін 13.03.2019 року (а.с. 12).
Наказом начальника Управління ДМС України в Чернівецькій області Вербицького В.М. від 12.03.2019 року № 44-К "Про звільнення ОСОБА_1 " наказано звільнити ОСОБА_1 , провідного спеціаліста сектору по роботі з Єдиним державним демографічним реєстром Чернівецького міського відділу УДМС у Чернівецькій області, із займаної посади, роботи 13.03.2019 року за угодою сторін, відповідно до п.2 ст.86 Закону України "Про державну службу". Залишок невикористаної основної щорічної відпустки за робочий рік з 14.12.2012 року по 13.12.2013 року складає 1 день, залишок невикористаної основної щорічної відпустки за відпрацьований період з 13.12.2013 року по 08.04.2014 року складає 10 днів, залишок невикористаної основної щорічної відпустки за відпрацьований період з 01.10.2018 року по 13.03.2019 року складає 14 днів, залишок невикористаної додаткової відпустки державного службовця, право на яку наступило 15.12.2018 року, складає 2 дні, всього разом 27 днів (а.с. 13).
Згідно довідки Управління ДМС України в Чернівецькій області від 15.07.2019 року за №73.6-6704/73.2-19 начальник Управління ДМС України в Чернівецькій області Вербицький В.М. на час звернення провідного спеціаліста сектору по роботі з Єдиним державним демографічним реєстром Чернівецького міського відділу УДМС у Чернівецькій області ОСОБА_1 12.03.2019 року із заявою про її звільнення із займаної посади, роботи, за угодою сторін 13.03.2019 року, знаходився на робочому місці (не перебуваючи у відпустці, на лікарняному чи у відрядженні). В той же день, 12.03.2019 року згідно резолюції Вербицького В.М. Наказ УДМС від 12.03.2019 року № 44-К "Про звільнення ОСОБА_1 ." був Вербицьким В.М. підписаний після відповідного погодження із заступниками начальника УДМС, сектором управління персоналом, сектором юридичного забезпечення, відділом бухгалтерського служби фінансування та звітності і головним спеціалістом з питань запобігання та виявлення корупції (а.с.99).
Встановлено, що наказ начальника Управління ДМС України в Чернівецькій області від 12.03.2019 року № 44-К "Про звільнення ОСОБА_1 " зареєстровано в журналів реєстрації наказів з особового складу 12.03.2019 року (а.с.118-123).
На підставі наказу від 12.03.2019 року № 44-К, у трудову книжку позивача внесено запис про звільнення із займаної роботи 13.03.2019 року за угодою сторін, згідно п.2 ст.86 Закону України "Про державну службу" (а.с. 17-18).
У зв`язку із звільненням, 12.03.2019 року позивачем було подано електронну декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру перед звільненням та після звільнення (а.с. 19-33).
Згідно з Довідкою про доходи від 03.04.2019 року № 156, загальна сума доходу позивача за період з 01.01.2019 року по 28.02.2019 року, за винятком аліментів, становить 18 023,78 грн (а.с.16).
Вважаючи протиправним наказ начальника Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області № 44-к від 12.03.2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено належними та достатніми доказами правомірність винесеного наказу "Про звільнення ОСОБА_1 " № 44-к від 12.03.2019 року, у зв`язку з чим відсутні підстави поновлення ОСОБА_1 на посаді.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
За приписами частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Однією із підстав припинення трудового договору є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).
При цьому, підстави для припинення державної служби визначено статтею 83 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 1995 року № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII).
Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Закон № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін.
Відповідно до статті 86 Закону № 889-VIII державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом. Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.
Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Із обставин цієї справи слідує, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу стала особиста письмова заява позивача, що містила прохання звільнити його із займаної посади за угодою сторін.
У пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін щодо підстави припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП України).
За такого правового регулювання основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється. Визначення дати звільнення за згодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін).
Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін.
Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій.
Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.
Як встановлено судом першої інстанції, заява позивача про звільнення із займаної посади за угодою сторін містить волевиявлення (пропозиції) позивача та визначення строку, з якого трудовий договір пропонується розірвати за угодою сторін (а.с.12).
Крім того, заява про звільнення містить дату її написання. 
Досягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору та наявність узгодженої дати звільнення, дає право роботодавцю на звільнення працівника за угодою сторін.
Отже, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку про досягнення сторонами трудового договору згоди щодо припинення трудових відносин (державної служби) з підстав, визначених у п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  28 січня 2020 року.
Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Матохнюк Д.Б.