ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року	Львів	Справа № 817/589/17 пров. № 857/11755/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
          головуючого судді Довгополова О.М., 
          суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,
з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю., 
представника відповідача Максимчука В.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - 

суддя (судді) в суді першої інстанції - Щербаков В.В., 
час ухвалення рішення - не вказано, 
місце ухвалення рішення - м. Рівне, 
дата складання повного тексту рішення - 03.09.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області, в якому з врахуванням уточнення позовних вимог просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання йому у власність земельної ділянки на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, площею 1,4130 га, для ведення особистого селянського господарства, про що його було повідомлено листами від 31.03.2017 року № О-1156/0-2787/0/6-17 та від 14.04.2017 року № О-1156/1-3194/0/6-17; зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки та надати йому у власність дану земельну ділянку. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року позов задоволено. 
Рішення мотивоване тим, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки «для ведення особистого селянського господарства» на території Новоукраїнської сільської ради та надання її у власність ОСОБА_1 був погоджений у встановленому законодавством порядку, а також проведена державна реєстрація земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер 5624687000:01:014:0050. З врахуванням положень ст. ст. 118, 122 Земельного кодексу України, які встановлюють повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, слід зробити висновок, що дії Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області щодо відмови позивачу у затвердженні вказаного проекту землеустрою є протиправними. Також суд зазначив, що наведеними нормами законодавства чітко встановлено обов`язок відповідача прийняти у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки рішення про затвердження такого проекту землеустрою, що, в свою чергу, виключає наявності у суб`єкта владних повноважень дискреційних повноважень при прийнятті такого рішення, оскільки дискреційні повноваження передбачають свободу вибору (на власний розсуд) варіанту дії адміністративного органу при прийнятті рішення, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Тому суд дійшов висновку, що Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області було зобов`язане прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. При цьому, суд зазначив, що зобов`язання відповідача затвердити спірний проект землеустрою є належним та достатнім способом судового захисту права позивача у спірних відносинах. 
Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач. Вважає, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення справи і висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що поданий позивачем проект землеустрою згідно з висновком державної експертизи від 27.02.2017 року № 746/82-17 було визнано таким, що відповідає вимогам земельного законодавства та погоджено, однак вказано зауваження до нього, а саме, що в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання відсутнє погодження суміжних землекористувачів. Також на попередні звернення позивача, крім наведеного вище, були вказані інші зауваження щодо зазначеного проекту землеустрою, а саме, що в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання і на кадастровому плані земельної ділянки відсутній її кадастровий номер. Однак при поданні клопотань про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність вказаних зауважень виправлено не було, в зв`язку з чим йому правомірно було відмовлено у затвердженні даного проекту. Доводи позивача про те, що відповідність поданого ним проекту землеустрою вимогам законодавства підтверджується фактом реєстраціє даної земельної ділянки державним кадастровим реєстратором, на думку апелянта, є безпідставними, оскільки реєстратор згідно із своїми повноваженнями, визначеними ст. 9 Закону України «Про державний земельний кадастр», не здійснює перевірку проектів землеустрою на їх відповідність вимогам законодавства, а такі повноваження відповідно до ст. 186-1 Земельного кодексу України належать до повноважень органів Держгеокадастру. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Як встановив суд, 13.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га, яка розташована на території Новоукраїнської сільської ради за межами населеного пункту, для ведення особистого селянського господарства. 
Наказом відповідача від 13.07.2016 року № 17-2889/16-16-СГ позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Також в цьому наказі було зазначено, що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає погодженню та затвердженню відповідно до вимог чинного законодавства та зобов`язано Управління Держгеокадастру у Рівненському районі Рівненської області при надходженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забезпечити у встановленому порядку реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. 
На підставі договору від 18.01.2017 року №14-2017-01 ФОП ОСОБА_2 на замовлення позивача виготовив вказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства. 
Висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 16.02.2017 року № 70/82-17 експертом державної експертизи Семенковою Н.Л. було відмовлено в погодженні проекту землеустрою. 
Після цього ФОП ОСОБА_2 подав на державну експертизу  виправлений проект землеустрою з врахуванням зауважень експерта та пояснень до висновку від 16.02.2017 №70/82-17. 
Розглянувши матеріали проекту землеустрою експерт Сагайдак М.К. погодив його згідно з висновком від 27.02.2017 року № 74682-17. При цьому, у вказаному висновку містилось зауваження до нього, а саме, що в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання відсутнє погодження суміжників (ст. 198 Земельного кодексу України, п. 3.12 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010 року № 376). 
У зв`язку із погодженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області із заявою про його затвердження. 
Листом від 31.03.2017 року № О-1156/0-2787/0/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області повідомило позивача про те, що клопотання було розглянуто та поданий на затвердження проект землеустрою не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: в поданій документації із землеустрою не враховані зауваження та пропозиції до проекту землеустрою, зазначені у висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 27.02.2017 року № 746/82-17. Враховуючи зазначене, у задоволенні клопотання відмовлено. 
Також на повторне клопотання ОСОБА_1 Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області листом від 14.04.2017 року № О-1156/1-3194/0/6-17 повідомило позивача про те, що клопотання було розглянуто, проте при розгляді документації із землеустрою встановлено, що не було враховано зауваження, вказані в листі від 31.03.2017 року № О-1156/0-2787/0/6-17. Крім того, на кадастровому плані не зазначено кадастровий номер земельної ділянки, в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання не погоджено межу по суміжності з землями державної власності, в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання не зазначено кадастровий номер земельної ділянки. Враховуючи зазначене, у задоволенні клопотання було відмовлено. 
Частинами 1-3 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених вказаним Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.
Стаття 118 Земельного кодексу України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. 
Так, згідно з ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. 
Частинами 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу..
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. 
Як зазначено вище, наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 13.07.2016 року № 17-2889/16-16-СГ позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і такий було розроблено ліцензованим суб`єктом підприємницької діяльності. 
Частиною 8 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. 
Згідно з ч. 6 ст. 186 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.
Відповідно до ч. 15 ст. 186 Земельного кодексу України оригінал відповідної документації із землеустрою подається розробником для погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а іншим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування та іншим суб`єктам, які здійснюють погодження документації із землеустрою, - копії такої завіреної розробником документації. 
Частинами 5, 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України визначено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Згідно з ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Отже, відповідно до змісту наведених норм, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, звертаються до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, до якого додаються визначені Земельним кодексом України документи. Проект землеустрою підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який надає висновок про його погодження або про відмову в такому погодженні. У двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідний орган приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. 
При цьому, єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому ст. 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Результат розгляду з питань затвердження проекту землеустрою оформлюється відповідним органом у формі рішення, що прямо передбачено ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України. 
Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку ст. 186-1 Земельного кодексу України норми цього Кодексу не містять. При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту. 
Як описано вище, розроблений на замовлення ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки був погоджений згідно з висновком експерта від 27.02.2017 року № 746/82-17. 
Разом з тим, відповідач відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою листами від 31.03.2017 року № О-1156/0-2787/0/6-17 та від 14.04.2017 року № О-1156/1-3194/0/6-17. 
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що позивач при зверненні до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою подав усі передбачені законодавством документи, необхідні для прийняття рішення, в зв`язку з чим відхиляє посилання відповідача на те, що проект землеустрою згідно з висновком державної експертизи від 27.02.2017 року № 746/82-17 було визнано таким, що відповідає вимогам земельного законодавства та погоджено, однак вказано зауваження до нього, а саме, що в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання відсутнє погодження суміжних землекористувачів, а також на зауваження, вказані за результатами розгляду попередніх звернень позивача, зокрема, що в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання і на кадастровому плані земельної ділянки відсутній її кадастровий номер. 
Крім того, як обґрунтовано врахував суд першої інстанції, на підставі проекту землеустрою здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, визначено її кадастровий номер 5624687000:01:014:0050, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. 
Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення. Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. 
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до змісту наведених вище норм, реєстрація державним кадастровим реєстратором земельної ділянки на підставі проекту землеустрою, розробленого на замовлення позивача, підтверджує відповідність такого проекту вимогам законодавства та його погодження. 
Щодо змісту та форми рішення відповідного органу з питань затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її надання.
Відповідно до п. 8 «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області», затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за № 1391/29521, Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.
Відповідно до п. 84 «Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру», затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.
Пунктом 123 цієї Типової інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.
Відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. Водночас, листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян. 
Таким чином, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його затвердженні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.
Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його затвердженні, не зважаючи на надсилання заявнику листа за наслідками розгляду заяви, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.
Отже, у спірному випадку має місце протиправна бездіяльність відповідача як суб`єкта владних повноважень. 
У рішенні Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 роз`яснено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. 
Відповідно до ч. 1 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. 
Пунктом 4 частини другої цієї статті передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
А згідно з частиною четвертою даної статті у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
Враховуючи описані вище фактичні обставини справи та норми процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку про те, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, площею 1,4130 га, для ведення особистого селянського господарства і надання її у власність позивачу, та прийняти рішення (наказ) з цього питання з врахуванням висновків, викладених в даній постанові суду апеляційної інстанції. 
Зважаючи на зазначене вище, колегія суддів вважає також, що відсутні у даному випадку достатні правові підстави для зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою, оскільки це питання належним чином не розглянуте відповідачем, тобто така вимога позивача є передчасною, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню. 
Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 03.07.2019 року у справі № 823/1103/16. 
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області задовольнити частково. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року у справі № 817/589/17 скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, площею 1,4130 га, для ведення особистого селянського господарства та надання її у власність ОСОБА_1 , та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково. 
Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, площею 1,4130 га, для ведення особистого селянського господарства та надання її у власність ОСОБА_1 , та прийняти рішення (наказ) з цього питання з врахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині даної постанови. 
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги виключно у випадках, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 24 лютого 2020 року