ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 лютого 2020 року           справа №200/8823/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів Арабей Т.Г., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі позивача ОСОБА_1 , представників позивача Кравченка Я.В., Прідущенко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року (повне судове рішення складено 19 листопада 2019 року в м. Слов`янську) у справі № 200/8823/19-а (суддя в І інстанції Арестова Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,

                                                      УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовної заявою до Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради (далі – Управління) про визнання висновку відповідача від 03.05.2019 № 06-03-07/11175-05 протиправним; визнання бездіяльність відповідача щодо непогодження “Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ” протиправною; зобов`язання Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради повторно розглянути проект землеустрою та у передбаченому Законом порядку надати необхідний погоджувальний висновок щодо “Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - оскільки для його утримання виконано всі умови , визначені законом, і прийняття іншого рішення не забезпечує реалізацію Конституційного права громадянина України – ОСОБА_1 – на отримання земельної ділянки та , навпаки порушує чинне законодавство; забезпечення реалізацію Конституційного права громадянина України – ОСОБА_1 – на отримання земельної ділянки загальною площею 0,800 га у власність із земель запасу житлової та громадської забудови комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з зобов`язанням у передбаченому Законом порядку затвердження “Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ” Маріупольською міською радою – оскільки для його отримання виконано всі умови, визначені законом, і прийняття іншого рішення не забезпечує реалізацію Конституційного права громадянина України – ОСОБА_1 – на отримання земельної ділянки та, навпаки, порушує чинне законодавство.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновок про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення позивачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), складений відповідачем відповідно до статті 186-1 Земельного кодексу України із наведенням незаконних та необґрунтованих підстав, є таким, що прийнято відповідачем не у відповідності до норм чинного законодавства, необґрунтовано, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано висновок Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради від 03.05.2019 року № 06-03-07/11175-05.
Зобов`язано відповідача повторно розглянути “Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ” та надати висновок про погодження “Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням висновків суду.
В задоволені решти позовних вимог – відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що до Управління надійшов на погодження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , площею АДРЕСА_2 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Розглянувши наданий проект було встановлено певну невідповідність положень вимог закону та містобудівній документації, в частині п. 6.3.6, п.6.3.17, п. 6.3.19 плану зонування території м. Маріуполя, у зв`язку з чим проект не може бути погоджений.
У відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
В судовому засіданні позивач та його представники заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Відповідно до ч. 1 ст. 308  Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
17 січня 2019 року ОСОБА_1 відповідно до договору на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 17 січня 2019 року замовив ФОП ОСОБА_2 виконати з дотриманням вимог законодавства проектно-вишукувальні роботи з розробки розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.33-34).
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , було подано на погодження до Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради.
За результатами розгляду вказаного проекту, відповідач 03.05.2019 прийняв висновок № 06-03-07/11175-05 до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в якому повідомив, що земельна ділянка розміщується в зоні дії планувальних обмежень:
- відповідно до п.6.3.6 плану зонування території міста Маріуполь, використання зсувонебезпечних земельних ділянок дозволяється за умови вжиття заходів щодо їх протизсувного захисту. Розміщення будинків та споруд на земельних ділянках в межах зсувів допускається тільки при наявності відповідного висновку спеціалізованої організації за погодженням територіального органу МНС;
- відповідно до п. 6.3.17 плану зонування території міста Маріуполь розміщення і будівництво наземних об`єктів житлово-цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, крім об`єктів транспорту та інженерних мереж, в червоних лініях вулиць і доріг заборонено за виключенням випадків, передбачених чиним законодавством або державними будівельними нормами;
- відповідно до матеріалів проекту землеустрою земельна ділянка що відводиться, розташована в охоронній зоні метеорологічної станції Донецького регіонального центру з гідрометеорології, встановленої рішенням Маріупольської міської ради від 26.02.2019 № 7/39-3636. Згідно з п.6.3.19 плану зонування території міста Маріуполь, затвердженого рішенням Маріупольської міської ради від 27.06.2013 р. № 6/28-3210, в охоронних зонах гідрометеорологічних станції забороняється будівництво та розміщення будь-яких споруд та інших об`єктів, висаджування дерев і чагарників, тощо.
У зв`язку з невідповідністю проекту землеустрою положень вимог законів та містобудівній документації, в частині п. 6.3.6, п.6.3.17, п.6.3.19 плану зонування території міста Маріуполь, погодження проекту землеустрою не є можливим (а.с.21).
Не погоджуючись з таким висновком, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ч. 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.
Статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навивши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі “Серявін та інші проти України” Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Частиною 2 статті 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.
Згідно з ч.ч. 5 та 6 вказаної норми органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Отже, єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою є невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації, посилання на які, у разі висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є, в силу вимог вказаних норм, обов`язковими. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 820/4149/17 (провадження № 11-759апп18).
За приписами ч. 8 ст. 186-1 ЗК України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах 1-3 цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).
Органами, зазначеними в частинах 1-3 цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки. Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.
Згідно до викопіювання з плану зонування території міста Маріуполь, вул. Маркелова, кадастровий номер земельної ділянки 1412337200:01:002:0858, земельна ділянка, знаходиться в зоні перспективної садибної житлової забудови Ж-1, тобто відповідає цільовому призначенню запроектованої земельної ділянки (а.с.104).
Суд зазначає, що зауваження відповідача щодо використання зсувонебезпечних земельних ділянок за умови вжиття заходів щодо їх протизсувного захисту та розміщення будинків та споруд на земельних ділянках в межах зсувів допускається тільки при наявності відповідного висновку спеціалізованої організації за погодженням територіального органу МНС, стосується обмежень щодо забудови земельної ділянки, але не до її відведення.
Відповідно до Висновку щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 24.04.2019 № 4583/88-19, що виданий ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, “Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 погоджений. У пункті 6 Висновку зазначено наявність обмежень на земельної ділянки, а саме охоронна зона навколо об`єкта гідрометеорологічної діяльності (а.с.29).
Згідно пояснювальної записці “Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: Донецька АДРЕСА_1 , б АДРЕСА_3 ” земельна ділянка попадає в охоронну 200 метрову зону гідрометеорологічної станції. Станція відповідно до Наказу ДСНС України від 12.08.2014 №464 не віднесена до реперних кліматичних станції. Пунктом 7 “Порядку встановлення охоронних зон навколо об`єктів, призначених для гідрометеорологічних спостережень та інших видів гідрометеорологічної діяльності, та режим їх використання”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.1999 № 2262 передбачено, що в охоронних зонах об`єктів, не віднесених до реперної мережі, за письмовою згодою відповідного підприємства, установи чи організації ДСНС може провадитися діяльність, яка негативно не впливає на якість спостережень і не перешкоджає нормальному функціонуванню зазначених об`єктів. У разі провадження будь-якої діяльності необхідно попередити відповідне підприємство, установу чи організацію ДСНС про початок робіт не пізніш як за 10 днів.
Це також підтверджується листом Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 10.07.2018 № 02-10584/29.
Відповідно до листа Донецького регіонального центру з гідрометеорології від 03.10.2017 вих. 23/01/683 на території охоронної зони дозволяється вести господарську діяльність, якщо вона не суперечить вимогам закону, а також можливе здійснювати приватне будівництво (одноповерхове) (а.с.102).
Таким чином, Висновок Головного управління містобудування та архітектури Маріупольскої міської ради від 03.05.2019 № 06-03-07/11175-05 не відповідає вимогам закону та спростовується матеріалами “Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
За таких умов, суд вважає спірний висновок протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги стосовно невідповідності проекту положенням п. 6.3.19 Плану зонування території (зонінг) міста Маріуполя не беруться до уваги, оскільки цей пункт дублює положення п. 6 Порядку № 2262, за виключенням посилання на реперні метеорологічні станції, не враховує приписи п. 7 цього Порядку.
За наявності таких суперечностей апеляційний суд віддає перевагу та застосовує акт вищої юридичної сили – постанову Кабінету Міністрів України.

З приводу представництва Кравченком Я.В. інтересів позивача, зазначені доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставами для скасування рішення місцевого суду.

Щодо посилання на порушення п. 6.3.17 Плану зонування м. Маріуполя суд зазначає наступне.
Пунктом 6.3.17 Зонінгу встановлено, що розміщення і будівництво наземних об`єктів житлово-цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, крім об`єктів транспорту та інженерних мереж, в червоних лініях вулиць заборонено за виключенням випадків, передбачених чинним законодавством та державними будівельними нормами.
Як вбачається зі змісту стр. 128 Пояснювальної записки до Зонінгу, розміщення і будівництво наземних об`єктів житлово-цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, крім об`єктів транспорту та інженерних мереж, в червоних лініях вулиць і доріг заборонено за виключенням випадків, передбачених чинним законодавством будівельними або державними нормами.
Межі червоних ліній вулиць і автодоріг визначаються містобудівною документацією, ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», ДБН В. 2.3-5-2001 «Вулиці і дороги населених пунктів».
В умовах існуючої присадибної забудови, яка склалася, межі червоних ліній визначаються лінією огорож присадибних ділянок, якщо іншого не передбачено містобудівною документацією.
Території у межах червоних ліній можуть бути декоративно озеленені і не можуть використовуватися для городництва і садівництва.
Ширина основних вулиць в межах червоних лініях наведена у додатку 2, відповідно до якого, ширина вул. Маркелова не визначена. Проте земельна ділянка, на яку претендує позивач, розташована в рівень попередньо відведених, що вбачається з графічного матеріалу, наявного в проекті.
Враховуючи наведене, суд вважає неправомірними доводи відповідача, що спірна земельна ділянка розташована у межах червоних ліній вулиць.

Встановлюючи наявність або відсутність у позивача права мовчазної згоди, суд зазначає, що правовідносини з приводу відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 Маркелова, б/н були предметом розгляду справи № 263/16486/17.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.08.2018, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2018, адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії задоволений частково, рішення Маріупольської міської ради № 7/28-2539 від 28.02.2018 щодо відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовано площею від 0,0900 га до 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 визнане протиправним та скасоване, Маріупольська міська рада зобов`язана повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею від 0,0900 га до 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , рішення суду набрало законної сили 27.11.2018.
Тобто, обов`язок розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою і надати відповідний дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки існував у Маріупольської міської ради з 27.11.2018 (день набрання рішенням законної сили) по 26.12.2018 включно (день закінчення місячного строку, який встановлений ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України). Відповідачем не надано суду жодного доказу розгляду заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у вищевказаний термін.
Оскільки, відповідачем у строк, встановлений нормами чинного законодавства не розглянуте клопотання позивача, не наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та не надана мотивована відмова у його наданні, позивач скористався правом мовчазної згоди та замовив розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу.
Інших доводів апеляційна скарга відповідача не містить.

В той же час, абзацом п`ятим резолютивної частини оскаржуваного рішення стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 гривні 20 копійок.
Проте, позивач є звільненим від сплати судового збору й при поданні цього позову його не сплачував, тому в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення місцевого суду – відповідно, зміні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                     ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 200/8823/19-а – змінити.
Виключити абзац п`ятий резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 200/8823/19-а.
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 200/8823/19-а – залишити без змін.
Повне судове рішення – 12 лютого 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                      І. В. Сіваченка

Судді                                                                                            Т. Г. Арабей                                                                                                                                                                          
                                                                                                                  Т. Г. Гаврищук