ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 р.	Справа № 643/13055/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (головуючий І інстанції Мельникова І.Д., м. Харків) на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.12.2019 року по справі № 643/13055/19
за позовом ОСОБА_1 
до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Московського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 496163 від 31.07.2019 р. та закрити провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 31.07.2019 постановою серії ДП18 № 496163 відповідачем його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1ст. 122 КУпАП, а саме що він о 10:24 год. 31.07.2019 керував у населеному пункті с. Андріївка, Полтавської області транспортним засобом «Toyota RAV4» зі швидкістю 76 км/год, яка перевищує дозволену у населеному пункті на 26 км/год, що зафіксовано на приладі «TruCAM» серійний номер ТС000693, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Позивач вважає, що ця постанова не відповідає вимогам закону, ґрунтується на неповному, необ`єктивному і не всебічному розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.12.2019 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.12.2019 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача у судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 31.07.2019 року поліцейським роти № 4 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Булатовим О.А. винесено постанову серії ДП18 № 496163 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення.
Не погодившись із винесеною відповідачем постановою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про їх необґрунтованість.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.
Положеннями ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію отриману за допомогою лазерного вимірювача та інформацію відеозапису в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
З оскаржуваної постанови вбачається, що порушення зафіксоване лазерним вимірювачем TruCam LT1 20/20, який отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 р. № UA-MI/1-2903-2012. Відповідно, на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM", який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, та пройшов повірку.
Міжповірочний інтервал для TruCAM визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 р. № 437 і становить 1 рік.
Відповідно до свідоцтва про повірку регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13554 від 14.12.2018 р., виданого ДП “Укрметртестстандарт” (є державним підприємством, яке належать до сфери управління Мінекономрозвитку та провадить метрологічну діяльність), лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 № ТС000693 відповідає вимогам технічної документації (вказане свідоцтво чинне до 14.12.2019 р.).  
Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 08.02.2016 р. № 193 (далі - Порядок № 193).
Відповідно до п. п. 1, 2 розд. ІІ Порядку № 193,  повірка ЗВТ (засобу вимірювальної техніки) проводиться: науковими метрологічними центрами, які мають міжнародно визнані калібрувальні та вимірювальні можливості за відповідними видами та підвидами вимірювань, та/або із застосуванням національних еталонів; науковими метрологічними центрами, державними підприємствами, які належать до сфери управління Мінекономрозвитку та провадять метрологічну діяльність, та повірочними лабораторіями, уповноваженими на проведення повірки ЗВТ (далі - виконавці). Повірку ЗВТ проводить персонал виконавців, який відповідає вимогам, установленим у Критеріях, яким повинні відповідати наукові метрологічні центри, державні підприємства, які належать до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та провадять метрологічну діяльність, та повірочні лабораторії, які уповноважуються або уповноважені на проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, затверджених наказом Мінекономрозвитку від 23.09.2015 р. № 1192, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 07.10.2015 р. за № 1213/27658.
Що стосується посилання апелянта на те, що свідоцтво про повірку від 14.12.2018 р., видане Укрметртетсстандарт, містить істотні вади та не відповідає Експертному висновку Науково-дослідного центру систем технічного захисту інформації "Тезіс" від 29.07.2011 р., що, зокрема, підтверджується тим, що вказане свідоцтво не визначає умови експлуатації та сферу застосування взагалі та в ньому не визначено чи дозволено використовувати цей засіб з метою притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів зазначає, що прилад TruCam не використовується з метою притягнення до адміністративною відповідальності, а є засобом (приладом), який може здійснювати фіксування певних обставин, зокрема, фіксувати швидкість руху автомобілів і під час проведення повірки уповноваженою особою не надається висновок щодо визначення можливості використання цього засобу з метою притягнення до адміністративної відповідальності, а лише встановлюється факт відповідності чи невідповідності цього приладу вимогам технічної документації. В свою чергу, за результатами фіксації подій приладом TruCAM, питання притягнення до адміністративної відповідальності здійснюється уповноваженими на це органами.
Також суд зазначає, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Відповідно до Інструкції виробника Laser Technology Іnс, США, використання лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 передбачає можливість використання цього приладу в автоматичному режимі, вказаний режим дозволяє автоматично фіксувати номерний знак та швидкість руху транспортного засобу. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 може використовуватись як в мобільному, так і в статичному положенні. Тобто, поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Під час фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад автоматично здійснює фотографування транспортного засобу порушника. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху.
Відповідно до інформації (лист від 04.10.2018 р. № 04/03/03-3878), наданої Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, на цей час можливо використовувати виріб "TruCam LTІ 20/20".
Можливість використання виробу "TruCam LTІ 20/20" виробництва LaserTechnologyInc, США також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 р. № 04/02/03-3008, термін дії якого до 27.09.2021 р.
Що стосується посилання апелянта на те, що відповідач не надав на вимогу суду апеляційної інстанції повного тексту експертного висновку від 29.07.2011 р., колегія суддів зазначає, що цей висновок складений НДЦ "ТЕЗІС" НТУ "КПІ" (зареєстровано в Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України 29.07.2011 р. за № 285, дійсний до 29.07.2014 р.) та згідно наданих відповідачем пояснень, надати повний текст цього висновку управління патрульної поліції не має можливості, оскільки цей висновок був виготовлений за зверненням Департаменту ДАІ МВС України.
Колегія суддів зазначає, що на час розгляду справи, згідно листа Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 04/03/03-3878 від 04.10.2018 р. виріб «TruCam LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc, США (далі - Виріб) має чинний експертний висновок у сфері КЗІ від 27.09.2018 № 04/02/03-3008, який підтверджує реалізацію криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. Щодо експертного висновку у сфері ТЗІ, зазначено, що експертний висновок від 29.07.2011 р. № 285 поширюється на Вироби, які придбані під час його дії (29.07.2011 - 29.07.2014) в разі відсутності змін у програмному забезпеченні цих Виробів. В додатку до висновку від 27.09.2018 р. № 04/02/03-3008 міститься номер Виробу (ТС000693), на який було зафіксоване порушення позивачем ПДР, в частині дотримання вимог швидкісного режиму в населеному пункті. 
Таким чином, наведені вище обставини спростовують доводи апелянта про наявність у нього сумнівів щодо належного використання засобу вимірювання швидкості "TruCam LTІ 20/20". Щодо посилання апелянта на те, що відповідачем до матеріалів справи не надано технічної Інструкції, яка б визначала порядок експлуатації технічного засобу є безпідставним, оскільки така інструкція міститься у відкритому доступі в мережі Інтернет та судом не встановлено, що дії поліцейського щодо порушення правил користування приладом "TruCam LTІ 20/20" мали місце. 
Крім того, на вимогу суду апеляційної інстанції відповідачем надано “Руководство по TruCam”, виробництва Laser Technology Inc, США, копія якого засвідчена належним чином, оскільки завірена начальником ВЗТ БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП старшим лейтенантом поліції Кучуком О., містить підпис цієї особи, дату засвідчення, печатку відповідного органу патрульної поліції, а також відмітку “Згідно з оригіналом”.         
Щодо посилання апелянта на те, що йому не було забезпечено можливості зв`язатись та викликати адвоката з найближчого населеного пункту чи скористатись центром БВПД, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 268 КУпаП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
Згідно із ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
З долученого до матеріалів справи відеозапису, на якому зафіксовано процедуру розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності вбачається, що поліцейським було заслухане клопотання позивача, але в задоволенні цього клопотання було відмовлено, оскільки виклик адвоката не входить до безпосередніх обов`язків поліцейського.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до практики ЄСПЛ, інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення свободи. В свою чергу, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя чи процедурі розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності за місцем вчинення такого правопорушення, що свідчить про те, що ця обставина не є порушенням прав позивача при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності.
Що стосується посилання апелянта на те, що надані відповідачем докази є недостовірними та не можуть бути належними доказами у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Положеннями ст. 75 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до приписів ч. ч. 1, 9 ст. 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
З матеріалів справи вбачається, що докази на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення надані до суду першої інстанції разом із відзивом на позовну заяву, та додані до відзиву докази є належним чином завіреними: мітиться відмітка “Копія”, “Згідно з оригіналом”, дата, посада та підпис особи, яка засвідчувала ці докази. Також відповідачем наданий доказ направлення відзиву на позовну заяву разом із додатками на адресу позивача. Долучений до матеріалів справи цифровий носій (CD-диск), який містить відеозапис адміністративного правопорушення та фото-матеріали також завірений відповідачем належним чином.  
На підставі цього, суд зазначає, що надані відповідачем докази є належними та допустимими в розумінні приписів КАС України.
Що стосується посилання апелянта на те, що відповідачем не надано доказів того, що на момент зупинки позивача 31.07.2019 р. при в`їзді (виїзді) до с. Андрійки був встановлений саме дорожній знак 5.45, який позначає початок населеного пункту, в якому діють обмеження швидкості до 50 км/год., колегія суддів зазначає, що з наданого позивачем фотознімку, який міститься на диску, що був наданий відповідачем разом з доказами, що долучалися до відзиву на позовну заяву, вбачається, що початок населеного пункту “с. Андрійки” позначений відповідним дорожнім знаком 5.45, та за декілька метрів перед цим знаком також встановлений інформаційний дорожній знак 5.70, який інформує водіїв про здійснення відеофіксації порушень ПДР України. Доказом того, що правопорушення зафіксоване саме в населеному пункті с. Андрійки є наданий відповідачем фотознімок (роздруківка з приладу "TruCam LTІ 20/20"), на якому містяться відповідні координати (міститься посилання на прив`язку до кілометра автомобільної дороги М-22 “Полтава-Олександрія”) та назва населеного пункту, а також зафіксований автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , які дають змогу суду достовірно встановити місце та час вчинення правопорушення (на фотознімку зазначено: Полтавська область М22, 64 км., с. Андрійки).
Що стосується встановлення дорожніх знаків 5.45 та 5.70, відповідачем на вимогу суду апеляційної інстанції надано копію листа Служби автомобільних доріг у Полтавській області від 14.02.2020 р. № 01-02/190, згідно якого повідомлено, що організація дорожнього руху на автомобільних дорогах здійснюється за допомогою технічних засобів організації дорожнього руху (в т.ч. дорожніх знаків, які встановлюються у відповідності до правил, норм та стандартів з безпеки дорожнього руху, а також проектів (схем) організації дорожнього руху. Дорожні знаки 5.45 “Початок населеного пункту” при в`їзді (виїзді) до с. Андрійки на автомобільній дорозі М-22 Полтава-Олександрія встановлені у відповідності до вимог ДСТУ 4100:2014 "Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування", а також згідно проекту організації дорожнього руху, погодженого з органами МВС України у встановленому порядку. Дорожні знаки 5.70 “Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху” на в`їзді (виїзді) до с. Андрійки були встановлені зважаючи на звернення батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області від 25.02.2019 р. № 3695/41/26/1/01.2019.
Цим же листом повідомлено, що ведення щоденного обліку наявності технічних засобів організації дорожнього руху, а також інших елементів дорожньої обстановки документами щодо експлуатаційного утримання доріг не передбачено. Наявність дорожніх знаків, дорожньої розмітки, бар`єрного огородження, іншого облаштування автомобільної дороги, що безпосередньо стосується обставин дорожньо-транспортної пригоди, повинні бути відображені працівниками відповідних підрозділів МВС в акті обстеження місця її скоєння.
Наведене свідчить про те, що дорожні знаки 5.45 “Початок населеного пункту” були встановлені як при в`їзді, так і при виїзді з с. Андрійки на автомобільній дорозі М-22 Полтава-Олександрія та ці знаки встановлені у відповідності до вимог ДСТУ 4100:2014 "Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування". Дорожній знак 5.70 “Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху” встановлений як при в`їзді, так і при виїзді з с. Андрійки на звернення батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області від 25.02.2019 р. № 3695/41/26/1/01.2019.
Посилання апелянта на не надання актів за формою КБ-2, КБ-3, як документів первинного обліку, які повинні були складатися, зокрема, при виконанні робіт відповідальною організацією, при встановленні дорожніх знаків 5.45 та 5.70 на автомобільній дорозі М-22 “Полтава-Олександрія” в межах с. Андрійки, є необґрунтованими оскільки надані відповідачем до суду першої інстанції фото-матеріали, а також надана до суду апеляційної інстанції копія листа Служби автомобільних доріг у Полтавській області у їх сукупності, підтверджують наявність цих дорожніх знаків в межах с. Андрійки на день вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Крім того, суд зазначає, що форма № КБ-2 є формою акта приймання виконаних будівельних робіт, а форма № КБ-3 є довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, і ці первинні документи використовуються під час проведення взаєморозрахунків за обсяги виконаних будівельних робіт. В свою чергу, питання наявності вказаних вище документів щодо обсягів виконаних будівельних робіт при встановленні дорожніх знаків 5.45 та 5.70 на автомобільній дорозі М-22 “Полтава-Олександрія” в межах с. Андрійки, не є предметом розгляду у цій справі.          
Таким чином, доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.    
Щодо посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24.04.2019 р. у справі № 127/12081/17, колегія суддів зазначає, що в цьому судовому рішенні зазначалося про те, що дорожній знак, який указував напрямок руху на дорозі, якою їхав позивач, був установлений зліва від проїзної частини, що є порушенням ПДР. З огляду на цю обставину суди констатували, що в діях позивача немає складу адмінправопорушення.  У цій справі питання стосувалося порушення водієм вимог дорожнього знаку 5.5 та 5.7.1, п. 8.4 Правил дорожнього руху, в той час як у справі № 643/13055/19 позивач ставить під сумнів відповідність чи наявність дорожнього знаку 5.45 “Початок населеного пункту” та дорожнього знаку 5.70 “Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху”, на момент вчинення правопорушення. Такий сумнів апелянта ґрунтується виключно на тому, що фотознімок із цим дорожнім знаком, який наданий відповідачем до суду першої інстанції, зроблений у березні 2019 р., в той час як позивача притягнуто до відповідальності у липні 2019 р.
Вказаний вище довід апелянта колегія вважає необґрунтованим, оскільки згідно наданого відповідачем фотознімку із приладу "TruCam LTІ 20/20" вбачається, що швидкість автомобіля, яким керував позивач була зафіксована саме в населеному пункті с. Андрійки, а та обставина, що фотознімок, на якому міститься зображення із дорожніми знаками 5.45 “Початок населеного пункту” та 5.70 “Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху” зроблений у березні 2019 р. не є свідченням того, що ці знаки не були встановлені на момент вчинення адміністративного правопорушення. Наявність цих дорожніх знаків на в`їзді (виїзді) до с. Андрійки підтверджується листом Служби автомобільних доріг у Полтавській області від 14.02.2020 р. № 01-02/190. 
Що стосується посилання апелянта на те, що всі електронні докази мають різні дати їх виготовлення, колегія суддів зазначає, що на відеозаписі, на якому фіксувався процес розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та на фотознімку (роздруківці з приладу "TruCam LTІ 20/20"), на якому зафіксовано автомобіль, яким керував позивач, що рухався в населеному пункті із перевищенням встановленої ПДР України швидкості, зазначено дату 31.07.2019 р., що відповідає фактичній даті вчинення правопорушення. Доводи з приводу того, що на диску вказані інші дати (09 та 10 вересня 2019 року) є безпідставними, оскільки ці дати свідчать лише про день їх фактичного виготовлення для їх збереження на електронному носії з метою долучення цього носія (диску) до відзиву на позовну заяву, однак ці дати не є датами створення наданих відповідачем доказів, що спростовує доводи апелянта в цій частині.
Крім того, колегія суддів зазначає, що виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді, у разі оскарження факту порушення. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam, а тому достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу (електронного доказу) в суді.
Що стосується посилання апелянта на те, що наданий відповідачем фотознімок з приладу TruCam (на якому зафіксований автомобіль, яким керував позивач), не містить відомостей про широту та довготу місця вимірювання швидкості, колегія суддів зазначає, що не зазначення цих відомостей не спростовує факту перевищення швидкості в межах населеного пункту, оскільки на наданому відповідачем фотознімку, на якому зафіксована швидкість автомобіля, яким керував ОСОБА_1 та визначено місце фіксування цього порушення, а саме Полтавська область, 64 км. автомобільної дороги М-22 “Полтава-Олександрія”, с. Андрійки. Відстань фіксування факту перевищення швидкості складала 59,7 м., що свідчить про те, що швидкість автомобіля зафіксована під час його руху саме у цьому населеному пункті.
Крім того, колегія суддів зазначає, що вимоги щодо зазначення на фотознімку широти та довготи місця вимірювання швидкості підлягають обов`язковому зазначенню під час побудови фотододатку до постанови у справі про адміністративне правопорушення, який друкується спеціальною комп`ютерною програмою “TruCam”, яка розроблена фірмою “Діректон” при технічному сприянню виробника приладу “TruCam LTI 20/20” і призначена для друку фотододатків. При цьому, вказана програма автоматично будує у фотододатку наступні дані: 1) швидкість ТЗ; 2) дата вимірювання; 3) час вимірювання; 4) широта місця вимірювання; 5) довгота місця вимірювання; 6) серійний номер приладу; 7) унікальне ім`я файлу. 
Наданий відповідачем фотознімок містить всі необхідні реквізити для ідентифікації місця вчинення правопорушення.
Що стосується посилання апелянта на те, що відповідачем не надані докази дотримання правил опломбування приладу “TruCam LTI 20/20” під час перегляду і роздрукування файлів у вигляді фотододатку, колегія суддів зазначає, що опломбування цих приладів не передбачено експлуатаційними документами, методикою повірки або іншими нормативними документами, що підтверджується листом ДП “Укрметртестстандарт” № 22-38/49 від 22.10.2019 р.
Що стосується посилання апелянта на те, що згідно позначення щодо шифрування кожного файлу - в Інструкції до приладу “TruCam LTI 20/20” чітко зазначено, що кожний файл кодується за стандартом AES-128 і аналогічне позначення вказане і на останній сторінці «Руководства», що шифрування даних має бути AES-128, продвинутий стандарт шифрування - 128 біт, в той час як відповідачем до матеріалів справи надано Експертний висновок від 27.09.2018 р., згідно якого стандарт шифрування AES зазначений із довжиною ключа 256 біт, колегія суддів зазначає, що AES є симетричним алгоритмом     блочного шифрування, в якому розмір блока складає 128 біт, а ключ (довжина ключа) може становити 128, 192, а також 256 біт, тобто цей показник відповідає стандарту шифрування файлу, який визначений виробником.
Що стосується посилання апелянта на те, що з наданої відповідачем копії інструкції незрозуміло чи стосується ця інструкція саме приладу “TruCam LTI 20/20”, оскільки в ній зазначено дослівно “Руководство по “TruCam”, колегія суддів зазначає, що позначення “TruCam” є назвою приладу, а абревіатура LTI вказує на підприємство-виробника цього приладу, а саме - Laser Technology Inc, тобто ця інструкція (“Руководство”) стосується саме приладу, на який здійснювалося фіксування порушення вимог ПДР у цій справі.  
Що стосується посилання апелянта на те, що самостійне витребування судом апеляційної інстанції нових доказів у спрощеному позовному провадженні не відповідає приписам ч. 2 ст. 77, ч. 8 ст. 262 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ухвали Московського районного суду м. Харкова від 19.08.2019 р., судом відкрито у цій справі провадження та суд визначив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
Після отримання копії цієї ухвали відповідачем наданий відзив на позовну заяву разом із доказами підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
В свою чергу, ухвалою від Московського районного суду м. Харкова від 17.09.2019 р. суд першої інстанції постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В обґрунтування вимог позовної заяви та наданих додаткових пояснень до суду першої інстанції вбачається, що позивачем вказувалося про неможливість використання приладу “TruCam LTI 20/20” шляхом тримання його інспектором патрульної поліції в руках, без використання штативу (триноги), а також про те, що відповідачем, під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, не надавалося доказів вчинення цього правопорушення саме в межах населеного пункту.
Зі змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що судом першої інстанції досліджувалися надані сторонами у справі докази.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.   
Відповідно до ч. 3 ст. 77 КАС України, суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Витребування у відповідача додаткових доказів здійснено судом апеляційної інстанції для перевірки фактичних обставин справи, правильності висновків суду та з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи. Витребувані судом апеляційної інстанції докази, у їх сукупності із доказами, що надавалися сторонами до суду першої інстанції, підтверджують правомірність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
На підставі цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова серії ДП18 № 496163 від 31.07.2019 р. прийнята відповідачем обґрунтовано, а тому відсутні підстави для її скасування. Інші доводи апелянта на правомірність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.12.2019 року по справі № 643/13055/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.12.2019 року по справі № 643/13055/19 – залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.12.2019 року по справі № 643/13055/19 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	

Повний текст постанови складено  19.02.2020 року