УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 680/373/19
Провадження № 22-ц/4820/280/20
Категорія:47
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 лютого 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
            секретар судового засідання Садік Н.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №680/373/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2019 року (повне судове рішення складено 14 листопада 2019 року, суддя Яцина О.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Новоушицької селищної ради Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай).
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначав, що рішенням Капустянської сільської ради від 02 червня 1995 року №3 було безоплатно передано у колективну власність КСП ім. Ватутіна землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1070,6 гектарів. 04 червня 1995 року КСП ім. Ватутіна було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №007 і його було включено до списку громадян – членів КСП під №405, але сертифікат на право на земельну частку (пай) йому видано не було, а на даний час видача сертифіката про право на земельну частку (пай) є неможливою. Тому позивач просив визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП ім. Ватутіна с. Капустяни, розміром 1,44 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Новоушицької селищної ради.
Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального і матеріального права, зокрема не врахування судом роз`яснень, що викладені у п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року. Так, на думку апелянта, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що позивач не був членом колективного сільськогосподарського підприємства на момент розпаювання земель, адже позивач був включений до додатку №1 членів КСП, який є складовою Державного акту на право колективної власності на землю і факт його членства у КСП визнавався відповідачем. Апелянт вважає, що суд безпідставно не враховував наявну в матеріалах справи довідку Новоушицького відділу Держгеокадастру про відмову в отриманні ним земельної частки (паю), яка підтверджує факт його звернення до уповноваженого органу з метою врегулювання спору у позасудовому порядку. 
Тому ОСОБА_1 просив рішення Новоушицького районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову в повному обсязі.
Учасники справи до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Тому в силу вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення – до скасування із ухваленням нового судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повному обсязі не відповідає.
Відмовляючи в позові ОСОБА_1 про визнання права на земельну частку (пай), суд виходив з недоведеності позовних вимог.
Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, виходячи із наступного.
Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Встановлено, що 04 червня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству ім. Ватутіна с. Капустяни Новоушицького району Хмельницької області видано Державний акт на право колективної власності на землю, а саме 1070,6 гектарів землі для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Капустянської сільської ради від 02 червня 1995 року № 3. І цей Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №001 (а.с.8).
ОСОБА_1 за №405 включений до Списку громадян – членів колективного сільськогосподарського підприємства, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю №007 (а.с. 9 зворот).
Як вбачається із матеріалів справи (а.с.23), відповідачем визнано позов, а тому висновок суду першої інстанції щодо недоведеності ОСОБА_1 його членства в КПС ім. Ватутіна с. Капустяни Новоушицького району Хмельницької області на час видачі Державного акту на право колективної власності на землю є помилковим, адже відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 
А в оскаржуваному судовому рішенні судом взагалі не мотивовано саме наявність обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин про членство позивача в КСП ім. Ватутіна станом на 04.06.1995 року або наявність сумніву щодо добровільності визнання відповідачем цих обставин.
Судова колегія вважає, що виходячи із аналізу положень Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. ст. 22, 23 ЗК України (1993 року) ОСОБА_1 , як член КСП, який включений до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, набув право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта (з 04.06.1995 року).
Згідно ст. ст. 1, 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (надалі Закон N899-IV) право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. 
Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), що виданий районною (міською) державною адміністрацією. 
Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. 
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону N 899-IV невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). 
Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. 
В абзаці десятому пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ч. 2 ст.14 Конституції України).
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що на ім`я позивача, як члена бувшого КСП ім. Ватутіна с. Капустяни Новоушицького району Хмельницької області сертифікат на право на земельну частку (пай) не виготовлявся та не видавався (а.с.7), тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та доведеними, а доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є такими, що заслуговують на увагу.
Таким чином, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи й порушення норм матеріального права відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування оскаржуваного рішення суду і ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП ім.Ватутіна с.Капустяни, розміром 1,44 умовних кадастрових гектарів.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.

Судді                                                А.П. Корніюк
                                                       І.В. П`єнта
                                                       О.І.Талалай