П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_____________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 р. Категорія 111030600	м.Одеса	Справа № 400/3243/19	
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
час і місце ухвалення: спрощене провадження,
м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року по справі за позовом приватного підприємства «Стріт-Опт» до Головного управління ДФС у Миколаївській області, Державної фіскальної служби України про скасування рішення від 09.08.2019 р. № 1249781/42310006 та зобов`язання    зареєструвати податкову накладну від 09.06.2019 р. № 281 датою її подання, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області, Державної фіскальної служби України про скасування рішення від 09.08.2019 р. № 1249781/42310006 та зобов`язання    зареєструвати податкову накладну від 09.06.2019 р. № 281 датою її подання, мотивуючи його тим, що ним подано всі наявні документи та вчинено всі залежні від нього заходи, необхідні для реєстрації податкової накладної по взаємовідносинам із ТОВ "Макси-Пром". Однак ГУ ДФС у Миколаївській області без обґрунтування підстав відмовило у реєстрації податкової накладної.
          Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року позов задоволено повністю. Скасовано рішення Комісії Головного управління ДФС у Миколаївській області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, від 09.08.2019 р. № 1249781/42310006 про відмову в реєстрації податкової накладної від 09.06.2019 р. № 281. Зобов`язано Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну приватного підприємства "Стріт-Опт" від 09.06.2019 р. № 281 датою її подання.  Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області судовий збір у сумі 960,50 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2500,00 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України судовий збір у сумі 960,50 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2500,00 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що підставою для відмови у реєстрації податкових накладних позивача було ненадання первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, банківські виписки.
Учасники справи сповіщались належним чином про час, дату та місце проведення судового засідання, однак своїм правом на участь в розгляді апеляційної скарги не скористались та у судове засідання не з`явилися, тому судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження згідно ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне:
Судом першої інстанції встановлено, що основним видом діяльності приватного підприємства «Стріт-Опт» є неспеціалізована оптова торгівля (а. с. 45-47).
У червні 2019 року на виконання умов договору купівлі-продажу від 30.05.2019 р.  № 30/05-01 позивач поставив ТОВ "Макси-Пром" продукти харчування, що підтверджується видатковою накладною, довіреністю, рахунком на оплату (а. с. 30-34).
Поставлена ТОВ "Макси-Пром" продукція попередньо придбана позивачем у ПП фірми "Альфа Опт", що підтверджується договором поставки від 01.10.2018 р. № 19, видатковою та податковою накладними, платіжним дорученням, товарно-транспортною накладною (а. с. 35-41).
Податкову накладну № 281 складено позивачем датою відвантаження продукції - 09.06.2019 р., та направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) (а. с. 13).
Автоматизованою системою "Єдине вікно подання електронних документів" ДФС України направлено позивачу повідомлення про прийняття податкової накладної та зупинення її реєстрації (а. с. 14). Підставою вказано, що податкова накладна відповідає вимогам п.п. 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку. Запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.
Позивач направив ГУ ДФС пояснення щодо підтвердження реальності здійснення господарської операції з ТОВ "Макси-Пром" із наданням відповідних доказів (а. с. 15-17).
Відповідачі не врахували надані позивачем пояснення та докази на їх підтвердження і рішенням від 09.08.2019 р. № 1249781/42310006 позивачу відмовлено у реєстрації податкової накладної від 09.06.2019 р. № 281 в ЄРПН (а. с. 18).
Не погоджуючись з відмовою в реєстрації податкової накладної, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у податкового органу були відсутні правові підстави для відмови у реєстрації податкової накладної. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Підставою для відмови вказано ненадання платником податку первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні, а також розрахункових документів, банківських виписок з особових рахунків.
Згідно з п.  201.1. ст.  201 Податкового кодексу України  (далі -  ПК України) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом  201.10  ст.  201 ПК України  передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Відповідно до п. 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 р. № 1246  (далі - Порядок № 1246), податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог  Податкового кодексу України  (далі Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.
Згідно з п. 12 Порядку № 1246, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки, у тому числі, наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування.
01.01.2018 р. набрав чинності      Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році", яким п.  201.16  ст.      201 ПК України     викладено в новій редакції, за якою: "Реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України".
На виконання вказаної норми Кабінетом Міністрів України прийнята  постанова від 21.02.2018 р. № 117 "Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних"     (далі - Порядок № 117).
Податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.
У разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється (п. 5, 6 Порядку № 117).
Згідно з п. 10 Порядку № 117 ДФС оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті погоджені критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку.
Як вбачається зі змісту квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної, підставою для зупинення є її відповідність вимогам п.п. 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку. При цьому, якому з семи критеріїв, передбачених п.п. 1.6 п. 1 відповідає подана позивачем податкова накладна, в квитанції не зазначено.
У той же час, п. 13 Порядку № 117 передбачено, що в квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:
1) номер та дата складання податкової накладної/розрахунку коригування;
2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з      УКТЗЕД/послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена;
3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;
4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.
Відповідно до п. 14 Порядку від 21.02.2018 року № 117 перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.
Згідно із п. 21 Порядку від 21.02.2018 року № 117 підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.
З матеріалів справи вбачається, що квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної від 09.06.2019 р. № 281 не містить конкретного критерію (одного з п.п. 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку) та вичерпного переліку документів для підтвердження реальності господарської операції. Натомість позивач надав ГУ ДФС усі наявні в нього первинні документи по операціям із постачання товару.
Можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків. Вживання податковим органом загального посилання на пункт шостий Критеріїв оцінки, без наведення відповідного підпункту, є неконкретизованим та призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд. Відтак, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 04.12.2018 року по справі № 821/1173/17.
В свою чергу, судом першої інстанції вірно зазначено, що наданими відповідачам та суду документами підтверджується реальність господарської операції між позивачем та ТОВ "Макси-Пром", за результатами якої складено податкову накладну від 09.06.2019 р. № 281.
Натомість, у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної контролюючим органом не визначений перелік документів, який був недостатнім для проведення реєстрації податкової накладної, не наведено обставини, які стали підставою для віднесення платника податків до ризикових.
При цьому, вимоги відповідача не були вичерпними, не були направлені на одержання від платника конкретних матеріалів та на встановлення дійсних показників накладної.
Враховуючи, що контролюючий орган належним чином не дослідив подані позивачем матеріали для підтвердження кількісних і вартісних показників податкової накладної, а висновки в оскаржуваному рішенні не містять належних обґрунтувань неможливості провести реєстрацію накладної, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з урахуванням правильної оцінки обставин справи та застосуванням норм матеріального права дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень із його зобов`язанням вчинити дії на виконання вимог закону.
Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював свою позицію щодо "принципу правової визначеності" (наприклад, справа "Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства"), відповідно до якого особа, здійснюючи правомірну поведінку, повинна мати можливість передбачати правові наслідки такої правової поведінки, чітко визначені законом.
Статтею 1 Протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до положень  ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1  ст. 134 КАС України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2  ст. 134 КАС України).
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3  ст. 134 КАС України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4  ст. 134 КАС України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним  із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5  ст. 134 КАС України).
На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги  до матеріалів справи надано  копії договору-доручення про надання правової допомоги від 10.09.2019 р. № ПН-4 з додатком, ордеру про надання правничої (правової) допомоги на ім`я ОСОБА_1 , рахунку-фактури від 18.09.2019 р. № ПН-4/281 та платіжного доручення на суму 11000,00 грн (а. с. 48-53).
Винагорода  за вказані послуги  було визначена  в розмірі 11000 грн.
10.12.2019 року позивачем надано також протокол узгодження договірної ціни від 20.09.2019 р. № 2, акт приймання-передачі правових послуг від 02.12.2019 р. № ПН-4/281 і звіт про надані правові послуги від 02.12.2019 р. № ПН-4/281.
З огляду на викладене, враховуючи складність справи та надані адвокатом послуги, час, витраченим адвокатом на надання таких послуг,  обсяги наданих адвокатом послуг, ціну позову та  значення справи для сторони, суд зазначає наступне.
В проваджені Миколаївського окружного адміністративного суду знаходиться значна кількість аналогічних справ, представником в яких є Адвокатське бюро «Сергія Бєліка», суть спору у цих справах є ідентичною (відмова в реєстрації податкових накладних, зобов`язання вчинити дії), а позовні заяви відрізняються лише реквізитами позивача, номером податкової накладної, що направлялась на адресу  контролюючого органу та номером рішення комісії. В ухвалі суду про відкриття провадження зазначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, тому дана категорія справ відноситься до справ незначної складності.
Крім того, рішення по справі прийнято в порядку письмового провадження, та представником позивача було подано до суду заяву про розгляд справи на підставі ч.3  ст.194 КАС України, за відсутності представника в порядку письмового провадження. 
Таким чином, враховуючи обсяг складених адвокатом в рамках даної адміністративної справи документів,  час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, заявлені суми винагороди є неспівмірними, через що колегія суддів дійшла висновку про те, що заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає частковому задоволенню на суму 2000,00 грн.
У силу   п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право   скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи вище викладене, колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішення було неповно з`ясовано судом обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає зміні.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління ДФС у Миколаївській області, - задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року по справі № 400/3243/19, - змінити в частині стягнення на користь приватного підприємства «Стріт-Опт» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області та Державної фіскальної служби України суму понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., визначивши належну до стягнення суму понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 2000 грн. солідарно.
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року по справі № 400/3243/19, - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.    

Суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.