ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1990/20 Справа № 205/8373/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
                головуючого - судді Демченко Е.Л.
        суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О. 
        при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частини домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою, -
в с т а н о в и л а:

       У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3  про виділ в натурі частини домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою.  
       Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року відкрито провадження по даній справі. 
       В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року скасувати, зазначаючи, що ухвала суду винесена з порушенням правил підсудності та відмовити у відкритті провадження. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що порушено підсудність, крім того позивач не надав суду розрахунок судових витрат та не сплатив судовий збір у відповідності до вимог закону, без проведення попередньої оцінки майна, також порушив вимоги щодо змісту позовної заяви. 
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу сторони по справі не скористались. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. 
       Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України в п.2 своєї постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, спори, пов`язані із захистом права власності та інших речових прав, розглядаються судами відповідно до визначеної процесуальним законом юрисдикції. Відповідно до Цивільного процесуального кодексу (в попередній редакції) позови, що виникають з приводу захисту права власності та інших речових прав на нерухоме майно пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини (виключна підсудність). До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Правила виключної підсудності поширюються також на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об`єкти нерухомості, об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення.
       Крім того, відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року №3, зокрема п.42 виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК (в попередній редакції)). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364,367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370,372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
       Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
       Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частини домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою, та просив поділити в натурі домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 , та визначити порядок користування земельною ділянкою за цією ж адресою, що відноситься до територіальної юрисдикції саме Ленінського районного суду м.Дніпропетровська.
       Таким чином, враховуючи діючі положення цивільного процесуального законодавства та кореспондуючі їм роз`яснення суду вищої інстанції, оскільки фактично спір між сторонами виник щодо поділу домоволодіння та порядку користування земельною ділянкою, що є нерухомим майном, та на нього розповсюджується виключна підсудність відповідно до ст.30 ЦПК України, даний позов повинен розглядатись за місцем знаходження нерухомого майна. 
       Порушень правил підсудності колегією суддів не встановлено, а доводи, приведені в апеляційній скарзі стосовно порушень правил підсудності є хибними. 
       Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього кодексу.
       Згідно до пункту 8 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку, зокрема, ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, якщо вона постановлена з порушенням правил підсудності.
       З назви §3 глави 2 «Цивільна юрисдикція» розділу І «Загальні положення» ЦПК України можна встановити, що процесуальний закон ототожнює поняття «територіальна юрисдикція» та «підсудність». Тому пункт 8 частини першої статті 353 ЦПК України слід розуміти як такий, що передбачає можливість оскарження в апеляційному порядку окремо від рішення суду щодо суті спору ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі лише з підстав порушення цим судом правил територіальної юрисдикції (підсудності).
       Тобто, оскарження ухвали про відкриття провадження у справі з інших підстав оскарженню окремо від рішення суду, чинним ЦПК не передбачено.
       А відтак, з врахуванням положень п.8 ст.353 ЦПК України, інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваної ухвали, окрім доводів апелянта щодо порушення правил підсудності, колегія суддів до уваги не бере, оскільки такі не стосуються правил підсудності.
       Порушень процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.
       З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

               Головуючий: Демченко Е.Л. 

               Судді: Куценко Т.Р. 

                                                                        Макаров М.О.