ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" лютого 2020 р.                                              Справа№ 910/9561/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Поляк О.І.
суддів:            Смірнової Л.Г. 
          Кропивної Л.В. 
 
за участі секретаря  - Стародуб М.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплогарант" на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Ващенко Т.М.) від 05.12.2019 (повний текст складено 10.12.2019) у справі №910/9561/19 

за позовом Комунального підприємства "Теплогарант" 
до  Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
про визнання недійсним пункту договору і зобов`язання здійснити перерахунок вартості поставленого природного газу,-

за участю представників:
позивача: Андрійчук К.М. (дов. № 62  від 27.01.2020); 
відповідача: Лисенко В.О. (дов. № 14-2020  від 17.05.2019);

ВСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство "Теплогарант" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним пункту 5.2 договору постачання природного газу № 5099/1617-ТЕ-29, укладеного 20.09.2016 між позивачем та відповідачем; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості природного газу, поставленого на умовах Договору постачання природного газу № 5099/1617-ТЕ-29 укладеного 20.09.2016 із застосуванням ціни на природний газ в розмірі 1770,74 грн за 1000 куб. метрів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що судовим рішенням (рішенням Окружного адміністративного суду у справі № 826/9665/16, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019) визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758" з моменту її прийняття. Отже, за твердженням позивача, з 08.07.2019 втратило чинність положення постанови Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016 щодо підвищення ціни за 1000 куб.м газу з 1770,74 грн до 4942,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2019 у справі №910/9561/19 відмовлено в задоволенні позову.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Теплогарант" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2019 у справі №910/9561/19 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Скарга обґрунтована тим, що з моменту визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016,  є підстави для визнання недійсними умов договору в частині погодженої ціни постачання природного газу, яка незаконно була збільшена, а також для здійснення відповідачем перерахунку вартості поставленого газу, що, за твердженням позивача, є належним способом захисту, відповідає змісту правовідносин сторін та призведе до поновлення його порушеного права.
16.01.2020 матеріали справи разом з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Смірнова Л.Г., Кропивна Л.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 відкрито апеляційне провадження за скаргою Комунального підприємства "Теплогарант" на рішення Господарського суду міста Києва від  05.12.2019 у справі №910/9561/19, розгляд скарги призначено на 10.02.2020.
10.02.2019 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в якому він заперечував проти апеляційної скарги, зазначаючи, що при укладенні договору позивач не заперечував проти умов п. 5.2. договору, таким чином сторони підписуючи договір підтвердили, що погоджуються з ціною природного газу, визначеною вказаним пунктом договору. Крім того, частину природного газу, отриманого за спірним договором позивач оптатив за рахунок коштів, отриманих з Державного бюджету України, що свідчить про погодження ціни газу не тільки між сторонами договору, а й з боку розпорядника бюджетних коштів. Крім того, договір в частині поставки природного газу вже виконаний, строк договору вже закінчився.
Крім того, 10.02.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Комунального підприємства "Теплогарант" про зупинення провадження у справі до набрання законної сили Постановою Верховного Суду у справі № 826/9665/16. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що Верховним Судом переглядається рішенням Окружного адміністративного суду у справі № 826/9665/16 та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019, що на думку заявника унеможливлює розгляд апеляційної скарги.
В судовому засіданні 10.02.2020 колегія суддів заслухала представників позивача та відповідача з приводу заявленого клопотання, відповідач проти задоволення останнього заперечив. Колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні вказаного клопотання, позаяк відповідно до ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, тобто касаційний перегляд не зупиняє дії рішення. Отже, рішенням Окружного адміністративного суду у справі № 826/9665/16, що залишено без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019, на момент розгляду скарги є чинним, тож підстави для зупинення провадження у справі у суду відсутні.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Господарським судом міста Києва встановлено, що 20.09.2016 між Комунальним підприємствои "Теплогарант"  (споживач) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (на час подання позову найменування змінено на Акціонерне товариство "Національна акціонерна Компанія "Нафтогаз України") (постачальник) укладено договір постачання природного газу № 5099/1617-TE-29, за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язався поставляти споживачу у 2016-2017 роках природний газ, а споживач - оплатити його на умовах цього договору. 
Пунктом 1.2. Договору передбачено, що природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
У преамбулі цього договору зазначено, що при укладенні договору сторони керуються Законом України "Про ринок природного газу", постановою Кабінету міністрів України від 1 жовтня 2015  № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносин у перехідний період)", іншими нормативно-правовими актами.
У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу", з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.
На підставі ч. 1 ст. 11 цього Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.15.  № 758 затверджено "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" (далі - Положення № 758).
Згідно пп. 4 п. 3 Положення № 758, на НАК "Нафтогаз України" покладений спеціальний обов`язок постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15-17 цього Положення.
Пунктом 16 Положення № 758 (в редакції на дату укладення Договору) (у редакції постанови Кабінету    Міністрів України від 27.04.2016 № 315 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 № 758") було визначено, що НАК "Нафтогаз України" у період з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) постачає природний газ виробникам теплової енергії за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в розмірі 4942 гривні за 1000 куб. метрів, а для виробництва теплової енергії для релігійних організацій - в розмірі 2471 гривня за 1000 куб. метрів.
Згідно з п. 5.1. договору регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподіл природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015  № 758 (тобто, Положенням № 758).
Згідно з п. 5.2. вказаного договору ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором становить 4942,00 грн, крім того ПДВ, усього до сплати разом 5930,40 грн.
Постачальник передає Споживачу природний газ у період з 01.10.2016 по 31.03.2017 (п. 2.1 Договору).
22.03.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 187 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», п. 13 якої також було встановлено ціну продажу газу виробникам теплової енергії з 1 квітня 2017  з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню - 4 942 грн. за 1000 куб.м.
Додатковою угодою № 2 від 31.03.2017 до договору встановлено, що постачальник передає споживачу природний газ у період з 01.04.2017 по 30.09.2017; ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподіл природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 22.03.2017.; ціна за 1000 куб.м газу за договором з 01.04.2017 становить 4942,00 грн, крім того ПДВ, усього до сплати разом 5930,40 грн.
Додатковою угодою № 3 від 24.04.2017 до Договору встановлено, що Постачальник передає Споживачу з 01.10.2016. по 31.03.2017. природний газ обсягом 10746,262 тис.куб.м.
Пунктом 12.1 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 31.03.2017. до договору) строк дії Договору встановлено з 01.10.2016. по 30.09.2017.(в частині реалізації природного газу), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України).
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 у справі № 826/9665/16, яке набрало законної сили після залишення без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019, постанова Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016  "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015  № 758" була визнана протиправною та нечинною з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016.
Оскільки, за твердженням позивача, з 27.04.2016 втратило чинність положення постанови Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року щодо підвищення ціни за 1000 куб.м газу з 1770,74 грн до 4942,00 грн, вказане зумовило звернення позивача з позовом  про визнання недійним п. 5.2 договору постачання природного газу № 5099/1617-ТЕ-29, укладеного 20.09.2016 між позивачем та відповідачем; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості природного газу, поставленого на умовах Договору постачання природного газу № 5099/1617-ТЕ-29 укладеного 20.09.2016 із застосуванням ціни на природний газ в розмірі 1770,74 грн за 1000 куб. метрів.
За змістом ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
За приписами ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За приписами ч. 1  ст. 203 Цивільного кодексу України   зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За приписами ч. 1  ст. 215 Цивільного кодексу України   підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою  статті 203 цього Кодексу. На підставі  ст. 215 Цивільного кодексу України   недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.
Розглядаючи позови про визнання недійсними правочинів, при вчиненні яких було застосовано нормативно-правові акти державних та інших органів, які у подальшому скасовані, визнані не чинними або недійсними, згідно з судовими рішеннями, що набрали законної сили, слід виходити з того, що сам лише факт такого скасування, визнання нечинним або недійсним, не може вважатися достатньою підставою недійсності правочину без належного дослідження обставин, пов`язаних з моментом вчинення правочину та з його можливою зміною сторонами з метою приведення у відповідність із діючим законодавством. Тобто необхідно оцінювати самі умови спірного договору (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №  5027/1358/2011).
Так, судом першої інстанції встановлено, що за спірним правочином сторони виконали взяті на себе зобов`язання, а саме відповідач поставив позивачу газ, який оплачений та прийнятий останнім. Отже, на момент розгляду справи договір виконаний та припинив свою дію в частині поставки газу та розрахунків за використаний газ. При цьому, судом встановлено, що позивач схвалив та прийняв умови договору до виконання, а саме прийняв поставлений відповідачем природний газ за спірною ціною; підписав акти приймання-передачі природного газу; провів оплату прийнятого від відповідача природного газу.
Відповідно до ч.ч. 1 -3 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. 
Обставини справи свідчать про неможливість укладення спірного договору  без включення недійсної частини, оскільки умови договору, що встановлюють ціну товару (природного газу) в силу положень ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України  є однією з істотних умов, що, в свою чергу, унеможливлює укладання договору без даної частини. Водночас, вимога про визнання недійним всього договору позивачем не заявлялась.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що при укладанні сторонами договору, умови останнього відповідали вимогам чинного на той момент законодавства, договір у подальшому був виконаний сторонами, тобто настали наслідки, які сторони очікували від його укладення, а тому відсутні правові підстави відповідно до  ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання недійсною окремої його частини, а саме п. 5.2, яким встановлена ціна на газ.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості природного газу, поставленого на умовах Договору постачання природного газу № 5099/1617-ТЕ-29 укладеного 20.09.2016 із застосуванням ціни на природний газ в розмірі 1770,74 грн за 1000 куб. метрів, то, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, колегія суддів виходить  із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст.  216 Цивільного кодексу України  недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Перерахунок вартості поставленого природного газу не є реституцією в розумінні ч. 1 ст.  216 Цивільного кодексу України та не може бути наслідком (похідною вимогою) визнання пункту договору недійсним.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості поставленого природного газу фактично спрямована на встановлення нової ціни на природний газ та внесення змін до виконаного договору у спосіб, не передбачений Цивільним та Господарським кодексами України. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд зазначає, що позивач обрав способи захисту, які не відповідають порушеному праву, тож суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Отже, Північний апеляційний господарський суд, дослідивши в межах доводів апеляційної скарги обставини справи, встановив, що суд першої інстанції всебічно та повно дослідив подані докази, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, та дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.
Виходячи з вищевикладеного,  доводи апелянта по суті    його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами    для скасування рішення господарського суду першої інстанції.
Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому Північний апеляційний господарський суд вважає  рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, отже, підстави для його скасування відсутні.
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплогарант" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2019 у справі №910/9561/19  - без змін.
2.          Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.02.2020.

Головуючий суддя                                                                                О.І. Поляк 

Судді                                                                                          Л.Г. Смірнова

                                                                                          Л.В. Кропивна