ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/6612/18                                                                                 Головуючий у 1 інстанції: Бояринцева М.А.
                                                                                Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Суддів  За участю секретаря	Вівдиченко Т.Р. Мельничука В.П. Федотова І.В. Борейка Д.Е.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції  у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції.
- зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві прийняти рішення про нарахування та здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 158 580 гривень.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року позов задоволено.
Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо врахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції у м. Києві прийняти рішення про нарахування та здійснення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в сумі 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Національної поліції у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з тих підстав, що з моменту отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із втратою працездатності без установлення інвалідності пройшло більше 2 років, крім цього, апелянт зазначає про те, що 19 червня 2014 року позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у сумі 18  300 грн., а тому, відсутні правові підстави для призначення позивачу одноразової грошової допомоги.
20 січня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача  - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ в період з 01 вересня 2002 року по 06 листопада 2015 року та в період з 07 листопада 2015 року по 05 лютого 2018 року служив в Національній поліції України.
Під час виконання службових обов`язків, 04 лютого 2014 року ОСОБА_1 отримав вогнепальне поранення верхньої третини правого стегна. Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА № 013260 від 09 квітня 2014 року, установлено 5% втрати професійної працездатності, у зв`язку з чим, позивачу 19 червня 2014 року виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 18 300 грн.
05 січня 2018 року Військово-лікарською комісією Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України прийнято рішення про непридатність ОСОБА_1 до служби в поліції, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 1.
Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31 січня 2018 року № 92 о/с майора поліції ОСОБА_1 , заступника начальника відділу поліції № 2 (з обслуговування житлового масиву «Троєщина») Деснянського управління поліції звільнено зі служби в поліції, згідно з пунктом 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0014354 від 28 лютого 2018 року,  позивачу установлено 70 % втрати професійної працездатності. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0967613 від 28 лютого 2018 року, ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції.
01 березня 2018 року позивач звернувся до начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із втратою працездатності та встановлення інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ України. 
Листом від 22 березня 2018 року за № К-205оп/125/30/01-2018, Головне управління Національної поліції у м. Києві, з посиланням на пункт 8 розділу ІV наказу МВС України від 21 вересня 2017 року №788 «Про внесення змін до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», повідомило позивача про відсутність правових підстав для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції, оскільки, згідно з платіжним дорученням від 19 червня 2014 року № 1249, ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу у сумі 18 300 грн.
Не погоджуючись із зазначеною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року  №  580-VIII (далі - Закон №  580-VIII) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Нормами пункту 4 частини 1 статті 97 вищевказаного Закону передбачено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або  поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Відповідно до пп. "б" п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону № 580-VIII, розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: 4) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності: б) II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Згідно пункту 1 розділу І вищевказаного Порядку, ці Порядок та умови визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т.ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій (далі - інших органів).
В силу п. 2 розділу І Порядку №4, діяльність органів поліції та навчальних закладів у частині оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського спрямована на забезпечення гарантованого державою соціального захисту поліцейського.
Нормами п. 3 розділу І Порядку №4 передбачено, що поліцейський  вважається таким, що виконує службові обов`язки, якщо він забезпечує виконання основних завдань та повноважень поліції, визначених  Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), у тому числі під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або виконував основні завдання та повноваження міліції, що були визначені Законом України «Про міліцію».
Положеннями пункту 4 розділу І Порядку №4 визначено випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського: 1) під час виконання службових обов`язків (пункт 1 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний з виконанням службових обов`язків, спрямованих на реалізацію повноважень та основних завдань поліції, у тому числі під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; 2) під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; 3) під час проходження поліцейським служби (пункт 2 частини першої статті 97 Закону) - випадок, який не пов`язаний із безпосереднім виконанням службових обов`язків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту; 4) пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту; 5) пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 6 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.
Згідно п. 1 розділу ІІ Порядку №4, днем виникнення права на отримання ОГД є: 1) у разі загибелі (смерті) поліцейського - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; 2) у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії; 3) у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата видачі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. 
Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку №4, формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у органах поліції, навчальних закладах здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку (далі - фінансові підрозділи) у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП) органів поліції та навчальних закладів, а також фахівцями військово-лікарської комісії (далі - ВЛК). ВЛК відповідають за перевірку матеріалів на відповідність діагнозу, за яким установлено втрату працездатності, переліку хвороб, отриманих під час проходження служби, згідно із законодавством України. Підрозділи кадрового забезпечення відповідають за достовірність інформації про періоди служби даним з особової справи та правильність визначення випадків для виплати грошової допомоги, згідно із законодавством України. Фінансові підрозділи відповідають за правильність обчислення та перерахування до установ банку ОГД згідно з реквізитами, зазначеними в заяві (рапорті) особою, яка має право на цю виплату, згідно із законодавством України.
В силу п. 2 розділу ІІІ Порядку №4, посадові особи органів поліції, навчальних закладів у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги.
Згідно п. 3 розділу ІІІ Порядку №4, заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції,  навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів (далі - останнім місцем проходження служби).
Положеннями пункту 5 розділу ІІІ Порядку №4 передбачено, що для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); 3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати); 4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 6) копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності); 8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; 9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).
Відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку №4, у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах   4, 6 розділу ІІІ, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2). Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, навчального закладу, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.
Нормами п. 3  розділу IV Порядку №4 передбачено, що рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.
В силу пункту 8 розділу IV Порядку №4, якщо поліцейському протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Підставою для такої виплати є довідка органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати, видана фінансовим підрозділом цього органу, установи, організації, підрозділу, за останнім місцем отримання ОГД.
Згідно пункту 9 розділу IV Порядку №4, у разі коли одержувачі ОГД одночасно мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про Національну поліцію», та одноразової грошової допомоги відповідно до інших актів законодавства України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав, за вибором одержувача одноразової грошової допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , керуючись пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про національну поліцію», звернувся до Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції (а.с. 74).
Так, згідно довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0967613 від 28 лютого 2018 року, ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції. (а.с. 43).
Відповідно до Витягу з наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31 січня 2018 року №92 о/с, позивача звільнено зі служби в поліції згідно з п. 2 (через хворобу) ч. 1 статті 77 «Про національну поліцію» (а.с. 18).
Отже, причиною встановлення ІІ групи інвалідності ОСОБА_1 стало захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції, яке наступило  не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення позивача з поліції.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №822/2525/17 зазначив про те, що положення п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про національну поліцію» застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення): 1) інвалідність повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції; 2) інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції; 3) причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що у позивача наявні всі необхідні умови, необхідні для призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про національну поліцію».
Разом з тим, Головне управління Національної поліції у м. Києві, листом  від 22 березня 2018 року за № К-205оп/125/30/01-2018, посилаючись на пункт 8 розділу ІV наказу МВС України від 21 вересня 2017 року №788, повідомило позивача про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги (а.с. 14).
Підставою для відмови стала та обставина, що встановлення позивачу ІІ групи інвалідності відбулося після спливу 2 років після первинного встановлення втрати професійної працездатності.
Колегія суддів зазначає, що пункт 8 розділу IV Порядку №4 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само, цей пункт Порядку №4 не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №806/1844/18.
Щодо доводів апелянта про те, що 19 червня 2014 року позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу, а тому, підстави для призначення позивачу одноразової грошової допомоги відсутні, колегія суддів зазначає наступне.
Так, пункт 8 розділу IV Порядку №4 встановлює обмеження щодо розміру виплати одноразової грошової допомоги у випадку, коли встановлення інвалідності відбулося протягом двох років після первинного встановлення відсотку втрати працездатності. Оскільки, позивачу ІІ групу інвалідності встановлено після спливу двохрічного терміну, з дня встановлення відсотку втрати професійної працездатності, тому, на думку колегії суддів, нарахування та виплата належної позивачу одноразової грошової допомоги повинна відбуватися без врахування раніше виплаченої суми.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою  Конституція України  виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до  статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99  та  від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає вірним з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги в сумі 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату у зв`язку з установлення йому ІІ групи інвалідності, по причині захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в ОВС.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315,  316, 321,  322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції  у м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені  статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      Вівдиченко Т.Р.          

Судді                                                                                           Мельничук В.П.

                                                                                                    Федотов І.В.

                                                              Повний текст постанови виготовлено 27.01.2020  року