Постанова 
Іменем України                                       
05 лютого 2020 року 
м. Київ
справа № 234/10417/15-ц
провадження № 61-38281св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), 
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -обласний центр медико-соціальної експертизи,
представник відповідача -Уколова Аліна Юріївна,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області, у складі судді Лутай А. М., від 26 лютого 2016 року та постанову Апеляційного суду Донецької області, у складі колегії суддів: Кішкіної І. В., Новікової Г. В., Папоян В. В., від 08 травня 2018 року. 
Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування
У липні 2015 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
обласного центру медико-соціальної експертизи, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання дій незаконними, поновлення на роботі, відшкодування заробітної плати.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 2004 року він працював на посаді лікаря-експерта міжрайонної медико-соціальної експертизи (далі - МСЕК), має кваліфікацію лікаря вищої категорії, є кандидатом медичних наук. 
Наказом № 709-к від 15 листопада 2013 року його було звільнено з займаної посади з 02 грудня 2013 року на підставі статті 38 КЗпП України. У наказі підставою для звільнення була зазначена його заява від 14 листопада 
2013 року про звільнення за власним бажанням. Вказував, що заяви про звільнення з роботи за власним бажанням він не подавав. Крім того, на час звільнення він перебував на стаціонарному лікуванні. Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 12 червня 2014 року у справі № 256/10111/13-ц його було поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Вказував, що після поновлення він подав заяву про відпустку за свій рахунок у зв`язку з необхідністю вивезти родину за межі зони проведення антитерористичної операції, щоб після цього приступити до виконання своїх обов`язків. Незважаючи на це 
20 жовтня 2014 року голова міжрайонної МСЕК № 4 ОСОБА_3 його знову не допустила до роботи. 22 червня 2014 року його не пустили на профспілкові збори з участю представника. Звернення до керівництва МСЕК, у тому числі до ОСОБА_2 , результатів не дали. 
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати незаконними дії обласного центру медико-соціальної експертизи щодо недопущення його до роботи, поновити його на роботі на посаді лікаря-експерта МСЕК № 4 
м. Донецька або тієї комісії, в яку вона реорганізована, а також відшкодувати йому заробітну плату за вимушений прогул з 20 жовтня 
2014 року по час поновлення на роботі. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 26 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 на підставі рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 12 червня 2014 року з 02 грудня 2013 року був поновлений на посаді лікаря-ортопеда-травматолога міжрайонної МСЕК № 4 м. Донецька. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що його було не допущено до роботи та заробітна плата йому не виплачувалась з вини роботодавця.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Донецької області від 08 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 лютого 2016 року залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що позивач був поновлений на роботі з 02 грудня 2013 року згідно наказу від 13 червня 2014 року № 308-к на підставі рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 12 червня 2014 року у справі № 256/10111/13-ц, тобто фактично рішення суду про поновлення на роботі було виконано. Трудова книжка знаходиться у позивача, який не надав доказів щодо передачі ним трудової книжки роботодавцю для внесення відповідного запису. Позивач не довів, що він звертався до державної виконавчої служби для виконання рішення суду у примусовому порядку відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Обласний центр медико-соціальної експертизи переміщено з непідконтрольної території у м. Донецьку на підконтрольну Україні території - 
м. Краматорськ Донецької області. Вся документація щодо поновлення відповідача на момент переміщення залишилась у м. Донецьку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди дійшли помилкового висновку про те, що предметом спору є поновлення на роботі, яке може бути тільки після звільнення та не звернули увагу на те, що позивач просив захистити його порушене право у зв`язку із недопуском його до роботи після ухвалення судового рішення про поновлення на роботі. Нормами трудового законодавства не передбачено безпідставне ненарахування та невиплата заробітної плати працівнику, який прийнятий на роботу на відповідний оклад.
 
Короткий зміст відзиву (заперечення) на касаційну скаргу 
У відзиві (запереченні) на касаційну скаргу обласний центр медико-соціальної експертизи просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.
06 вересня 2018 року справу передано судді-доповідачу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
01 жовтня 2001 року ОСОБА_1 був призначений на посаду лікаря-експерта Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи. 
З 01 липня 2011 року переведений на посаду лікаря-експерта-травматолога обласної МСЕК № 4 (т.1, а.с.99-102).
Наказом Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи 
від 15 листопада 2013 року № 709 позивача було звільнено з роботи з посади лікаря-ортопеда-травматолога міжрайонної МСЕК № 4 м. Донецька на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням з 02 грудня 
2013 року (т.1, а.с. 4).
Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 12 червня 
2014 року у справі № 256/10111/13-ц визнано незаконними дії Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи щодо звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи на підставі наказу № 709 від 15 листопада 
2013 року згідно статті 38 КЗпП України з 02 грудня 2013 року та поновлено ОСОБА_1 з 02 грудня 2013 року на посаді лікаря-ортопеда-травматолога міжрайонної МСЕК № 4 м. Донецька. Стягнуто з Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 грудня 
2013 року по день винесення рішення за 134 робочих дні у розмірі
20 887,92 грн. У частині поновлення на роботі рішення допущено до негайного виконання (т.1, а.с. 5-10).
Відповідно до листа Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації від 25 грудня 2015 року № 01/34-2099 ОСОБА_1 поновлений на роботі 02 грудня 2013 року згідно наказу від 13 червня 
2014 року № 308-к на підставі рішення Калінінського районного суду 
м. Донецька від 12 червня 2014 року № 256/10111/13-ц (т.1, а.с. 113).
21 листопада 2014 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» та у зв`язку з продовженням проведення на території Донецької області антитерористичної операції, з метою організації роботи підпорядкованих закладів на належному рівні, враховуючи розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», на виконання розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації від 12 листопада 2014 року № 680 «Про організацію виконання постанови Кабінету Міністрів України                            від 07 листопада 2014 року № 595» зі змінами від 18 листопада 2014 року              № 692 Департаментом охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації було видано наказ № 278 про тимчасове переміщення закладів охорони здоров`я на територію, підпорядковану Україні, в тому числі обласного центру медико-соціальної експертизи. 
Міжрайонна МСЕК №4 м. Донецька не ввійшла до переліку закладів, що переміщуються та знаходиться на тимчасово неконтрольованій території України, що підтверджується додатком до наказу департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації від 21 листопада 
2014 року № 278 та довідкою обласного центру медико-соціальної експертизи б/н від 17 серпня 2015 року (т.1, а.с. 30-33).
Згідно інформації з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України місцезнаходженням обласного центру медико-соціальної експертизи з 26 березня 2015 року є вулиця Дніпропетровська, 14 у 
м. Краматорськ Донецької області (т.1, а.с. 29).
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства (частини друга, четверта, сьома статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ).
Статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.
Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.
Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року 
№ 1275-р (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операції та визначені населені пункти, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження. До переліку таких міст включене м. Донецьк.
Місто Донецьк також включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який є додатком № 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 
2014 року № 1085.
Відповідно до пунктів 3, 4 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 07 листопада 2014 року № 595, заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.
Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов`язки.
Переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (у разі переміщення органу місцевого самоврядування - за рішенням відповідної місцевої ради).
Встановивши, що позивача було поновлено на роботі на посаді лікаря-ортопеда-травматолога міжрайонної МСЕК № 4 м. Донецька згідно наказу від 13 червня 2014 року № 308-к на підставі рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 12 червня 2014 року № 2/256/511/14, отже рішення суду було виконано шляхом видачі відповідного наказу про поновлення позивача на роботі, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про поновлення позивача на роботі. Судами встановлено, що МСЕК № 4 м. Донецька,                  в якому працював позивач та в якому його було поновлено на підставі рішення суду, не було переміщено на контрольовану територію, вказаний структурний підрозділ залишився на території м. Донецька, тобто на території, на якій органі державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. 
У той же час позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності вини роботодавця (обласного центру медико-соціальної експертизи) у нездійсненні працівником своїх трудових обов`язків, недопуску позивача до роботи після винесення наказу про поновлення на роботі від 13 червня 2014 року № 308-к, взято до уваги, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Позивач не довів, що він звертався до обласного центру медико-соціальної експертизи, який було переміщено до 
м. Краматорська Донецької області (контрольована Україною територія), для вирішення питання щодо виконання ним трудових обов`язків, врегулювання порядку здійснення трудової діяльності. Позивач після поновлення його 13 червня 2014 року на роботі фактично роботу не виконував, не довів створення перешкод з боку роботодавця, а отже не довів наявності підстав для стягнення на його користь коштів. З огляду на зазначене, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено наявності підстав для відповідальності обласного центру медико-соціальної експертизи у вигляді сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 лютого 2016 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 08 травня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                     О. М. Осіян
 
                                                                                                                  Н. Ю. Сакара 
 
        С. Ф. Хопта
 
        В. В. Шипович