ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/10255/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),  суддів:  Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А.,   розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року в адміністративній справі №160/10255/19 (головуючий суддя у 1 інстанції Єфанова О.В.) 
за позовом  Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2  
до   ОСОБА_1          
про  стягнення коштів,- 
ВСТАНОВИВ:
Військова прокуратура Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути на користь Міністерства оборони України в особі 26 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту фактичні витрати, пов`язані з грошовим забезпеченням ОСОБА_1 у вищому військовому навчальному закладі у сумі 159130,98 грн., та стягнути на користь Міністерства оборони України в особі: 19 окремого мостового загону 26 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту фактичні витрати, пов`язані з продовольчим забезпеченням ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі, у сумі 28 331,32 грн., витрати на речове забезпечення курсанта - 11,70 грн. та витрати на медичне забезпечення - 4,06 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року позовну заяву Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів повернуто позивачу та повернуто Військовій прокуратурі Дніпропетровського гарнізону судовий збір в розмірі 2812,17 грн. сплачений згідно платіжного доручення №728 від 29.07.2019 року.
Не погодившись з ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року, позивач подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою та прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права.  
Справа судом розглянута  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до положень частини 3статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу (частина 4 статті 53 КАС України).
Пункт 3 частини 1статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. 
Аналіз частини 3 статті 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох «виключних» випадках:
- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних  повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
- у разі відсутності такого органу.
Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу.
У позовній заяві прокурор зазначив, що 26 вересня 2019 року військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону на адресу Міністерства оборони України направлено  повідомлення за вихідним номером  3-6-4471 про невідшкодування ОСОБА_1 протягом довгого часу витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі, чим державі завдано збитку у розмірі 187478,06 грн., однак жодного реагування на зазначене повідомлення Міністерством оборони України до теперішнього часу здійснено не було.
26 вересня 2019 року військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону на адресу військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 направлено повідомлення за вихідним номер 3-6-4470 про невідшкодування ОСОБА_1 протягом довгого часу витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі, чим державі завдано збитку у розмірі 187478,06 грн.
У відповідь на повідомлення, до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону надійшов лист від військової частини НОМЕР_1 від 27 вересня 2019 року за вихідним номером 9/98-556, у якому повідомляється, що на військову частину НОМЕР_1 покладено функції щодо організації роботи з відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням курсантів КВПС Держспецтрансслужби. Однак, з травня 2018 року уповноваженими особами військової частини НОМЕР_1 не здійснювалось жодних заходів задля стягнення з ОСОБА_1 коштів, пов`язаних з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі. На теперішній час, у зв`язку з безпосереднім виконанням завдань для забезпечення та захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в зоні проведення Операції Об`єднаних Сил помічником командира з правової роботи та службових осіб військової частини НОМЕР_1 , немає можливості організувати претензійно-позовну роботу з метою захисту інтересів держави та стягнення з ОСОБА_1 коштів, пов`язаних з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі.
Таким чином, в порушення зазначених вимог, ні Міністерством оборони України, ані військовими частинами Т0120 та НОМЕР_2 не здійснювались жодні заходи для захисту інтересів держави та відшкодування витрат, пов`язаних з  навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вданому випадку «не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту  інтересів  держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Більше того, саме лише посилання у позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державного службовця, який займає посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).
Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах: від 19.07.2018 року у справі №822/1169/17, від 23.09.2018 року у справі №924/1237/17, від 07.12.2018 року у справі №924/1256/17, від 06.02.2019 року у справі №927/246/18, а також в ухвалі від 19.07.2018 року у справі №822/1169/17, висновки якого, в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України,суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні обставини, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання зазначеними прокуратурою органами своїх функцій щодо захисту інтересів держави шляхом скасування рішень, прийнятих з порушенням закону, а тому позов підлягає поверненню на підставі п. 7 ч. 4 ст. 169 КАС України.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.
Керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року в адміністративній справі №160/10255/19 за позовом  Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2  до   ОСОБА_1  про  стягнення коштів її – залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року в адміністративній справі №160/10255/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  
    
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва