ПОСТАНОВА
Іменем України

17 лютого 2020 року 
м. Київ
справа №589/5210/16-а
касаційне провадження №К/9901/19104/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Чернігівської митниці ДФС на постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13.02.2017 (суддя Сидорчук О.М.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 (головуючий суддя - Макаренко Я.М.; судді: Мінаєва О.М., Бенедик А.П.) у справі № 589/5210/16-а за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Чернігівської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови від 14.12.2016 у справі про порушення митних правил № 0694/10200/16 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене              статтею 458 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у зв`язку з відсутністю в його діях ознак порушення митних правил.  
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області постановою від 13.02.2017 позов задовольнив повністю.
Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 10.05.2017 постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13.02.2017 скасував у частині задоволення позову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та прийняв в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13.02.2017 залишив без змін.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Чернігівська митниця ДФС оскаржила їх у касаційному порядку.
В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13.02.2017, постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 в частині задоволення позовних та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог Чернігівська митниця ДФС посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: статей 4, 292, 380, 485 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статей 7, 11, 86, 163 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).
При цьому наголошує на тому, що попередніми судовими інстанціями не з`ясовано всі обставини, які підлягають доказуванню, не витребувано жодних доказів, не надано належної оцінки поданим відповідачем доказам, а також не наведено мотивів їх неврахування. 
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем як громадянином Російської Федерації 05.11.2016 через пункт пропуску «Бачівськ» Сумської митниці ДФС ввезено автомобіль марки «VW» модель «Роlo», 2015 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , на митну територію України в режимі тимчасового ввезення строком до одного року без сплати митних платежів.
В ході проведення аналітично-пошукових заходів управлінням боротьби з митними правопорушеннями Чернігівської митниці ДФС отримано лист Сумської митниці ДФС від 21.10.2016 № 3645/7/18-70-20-01, відповідно до якого згідно з інформацією адресно-довідкового підрозділу Управління Державної міграційної служби України у Сумській області ОСОБА_1 народився в м. Шостка Сумської області, має паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрований з 07.09.2010.  
За період з 14.09.2015 автомобіль марки «VW» модель «Роlo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивач ввозив на митну територію України в митному режимі «Тимчасове ввезення до одного року» без сплати митних платежів 15 разів, з яких            14 разів через пункт пропуску «Бачівськ» та 1 раз через пункт пропуску «Грем`яч».
Наведені обставини послугували підставою для прийняття 14.12.2016 заступником начальника Чернігівської митниці ДФС постанови у справі про порушення митних правил № 0694/10200/16, за якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 525892,62 грн.
Визнаючи протиправним та скасовуючи названий акт індивідуальної дії, суди виходили з того, що позивач на час ввезення 05.11.2016 на митну територію України автомобіля марки «VW» модель «Роlo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебував на території України менше року та має місце проживання на території іншої          держави - зареєстрований та мешкає в Російській Федерації, за адресою: АДРЕСА_2 , а матеріали справи не містять доказів, що позивач є резидентом України.
Відповідно до частини першої статті 458 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно зі статтею 485 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
За правилами частини другої статті 380 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.
В свою чергу, частиною третьою статті 380 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.
Слід зазначити, що відповідальність, передбачена статтею 485 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), настає у разі наявності в особи мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також заявлення неправдивих відомостей.
При цьому необхідність сплати особою митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом, і встановлюється митним органом при ввезенні автомобіля на територію України.
Відповідно до підпункту «в» пункту 50 статті 4 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) резидентами є, зокрема, фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.
В свою чергу, нерезидентами - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України (підпункт «в» пункту 33     статті 4 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Тобто, основоположним критерієм визначення особи як резидента чи нерезидента в розумінні Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є її постійне місце проживання, а не її громадянство, оскільки нерезидентом може бути, зокрема, як громадянин України, так і громадянин іншої держави.
Вимоги частин четвертої та п`ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017), зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення. 
В порушення наведених процесуальних приписів суди попередніх інстанцій достеменно не з`ясували постійне місце проживання позивача шляхом, зокрема, скерування відповідного запиту до територіального підрозділу Державної міграційної служби України з метою з`ясування характеру реєстрації ОСОБА_1 в м. Шостка, а саме чи є ця реєстрація постійною або тимчасовою. 
Адже, без встановлення зазначеної обставини посилання судів на положення          пункту 45 статті 4 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає постійне місце проживання як місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом), є передчасним. 
Не витребували судові інстанції й інформації в Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо кількості перетинів позивачем митного кордону, а також тривалості знаходження на території України та за її межами, зокрема на території Російської Федерації, для порівняння. 
Не перевірили суди й наявність у паспорті громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон відмітки «постійне проживання», яка повинна містити дату внесення із зазначенням посади і прізвища особи, яка її внесла, що скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордоном.
Суд касаційної інстанції, в свою чергу, відповідно до частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Таким чином, постановлені у справі судові рішення в частині позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 14.12.2016 у справі про порушення митних правил № 0694/10200/16 підлягають скасуванню, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції. 
При новому розгляді справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість зазначеної позовної вимоги з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
У частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду апеляційної інстанції особами, які беруть участь у справі, не оскаржується, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам суду в рамках даного касаційного провадження.
Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-IX,  статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Чернігівської митниці ДФС задовольнити частково. 
Постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13.02.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 у справі № 589/5210/16-а скасувати в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 14.12.2016 у справі про порушення митних правил № 0694/10200/16. 
Справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
В іншій частині постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 у справі № 589/5210/16-а залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                            Т.М. Шипуліна

                                                                                                    Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                В.В. Хохуляк