Справа № 463/2154/19                                Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я. 
Провадження № 22-ц/811/3124/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 48

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       04 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - Ніткевича А.В. 
                                               суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,  
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року в складі судді Головатого Р.Я. у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
встановила:
У березні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення матеріального збитку, просив стягнути 47656 грн. 22 коп. матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Вимоги обгрунтовував тим, що 13.12.2018 о 16 год. 20 хв. на вул. Голинського у м.Львові, відповідач керуючи автомобілем «Skoda Fabia Classic», р.н. НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Тракт Глинянський, не надав переваги в русі автомобілю «Toyota Corolla», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі, скоїв з ним зіткнення, при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Личаківського районного суду Львівської області від 12.02.2019 відповідач визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу, як власнику автомобіля «Toyota Corolla», завдано збитків на суму 47656,22 грн., що підтверджується висновком щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №740/12-18 від 20.12.2018. Просив позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати, які згідно з попереднім орієнтовним розрахунком становлять 7768 грн., з яких: 768,40 грн. – судовий збір, 1500 грн. витрати на проведення експертизи та 5500 грн. – витрати за надання правової допомоги.
Оскаржуваним рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 47656 грн. 22 коп. матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, що становлять 768 грн. 40 коп. судового збору.
Відмовлено ОСОБА_3 у стягненні на його користь з ОСОБА_1 1500 грн. витрат на проведення експертизи та 5500 грн. витрат за надання правової допомоги.
Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_5 Т ОСОБА_6 В., з рішенням не погоджується, вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного встановлення всіх фактичних обставин справи.
Покликаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 04.07.2018 року, справа № 755/18006/15, зазначає, що матеріальна шкода, завдана позивачу внаслідок ДТП, має відшкодовуватися страховиком відповідача, в межах ліміту відповідальності за полісом, а в разі недостатності страхової виплати, винуватцем ДТП.
При цьому, заявлена сума матеріальної шкоди не перевищує ліміту відповідальності, який згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача становить 100000 грн.
В матеріалах справи відсутні будь які докази того, що позивач звертався до страховика відповідача із заявою про виплату йому страхового відшкодування та отримував відмову з цього приводу, тобто у позивача відсутні перешкоди в отриманні страхового відшкодування від страхової компанії, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача.
Крім цього, згідно зазначеної вище позиції Великої Палати Верховного Суду, покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Також, не погоджується із тим, що суд поклав в основу рішення висновок щодо вартості матеріального збитку, який, на замовлення позивача, виконаний суб`єктом оціночної діяльності, що не включений до реєстру атестованих судових експертів, при цьому він не попереджався про кримінальну відповідальність.
Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Провести розподіл судових витрат.
13.11.2019 позивач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення матеріальної шкоди, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачу, як власнику автомобіля «Toyota Corolla», р.н. НОМЕР_2 , з вини відповідача завдано майнову шкоду, відповідач, не надав суду жодних доказів на спростування доводів позивача щодо вартості матеріального збитку, тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, відтак стягнув з відповідача на користь позивача 47656,22 грн., як суму що становить вартість матеріального збитку відповідно до висновку №740/12-18 від 20.12.2018.
При цьому, суд відмов у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу та витрат за проведення експертизи, оскільки такі позивачем не доведені належними доказами.
Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.
03 грудня 2018 року о 16 год. 20 хв. на вул. Голинського у м. Львові, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Skoda Fabia Classik», р.н. НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Тракт Глинянський, не надав переваги в русі автомобілю «Toyota Corolla», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі, скоїв з ним зіткнення, чим порушив п. 1.5, 2.3б, 16.111 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. За налсдіками ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 12.02.2019, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено йому покарання у виді адміністративног штрафу у розмірі 20 неоподатккованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Стягнуто судовий збір в дохід держави у розмірі 384,20 грн. (а.с. 13). 
Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03 грудня 2018 року, а також вина відповідача ОСОБА_1 у цій дорожньо-транспортній пригоді, визначені у постанові Личаківського районного суду м.Львова від 12.02.2019, відтак в силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.
Цивільно-правова відповідальність може мати місце при наявності складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Саме склад адміністративного чи кримінального правопорушення є тим юридичним фактом який породжує правовідносини між порушником і потерпілим та створює певні правомірні вимоги потерпілого та обов`язки порушника відшкодувати шкоду завдану протиправними діями. 
Згідно із вимогами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Разом з тим, спеціальна норма по відношенню до загальної - ч. 2 ст. 1187 ЦК України зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно із ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
В свою чергу, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону). 
Згідно із статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.
Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.
Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
З долученого до апеляційної скарги полісу № АМ/3950704 цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 як власника автомобіля марки «Skoda Fabia Classik», р.н. НОМЕР_1 була застрахована у ТзДВ «СТ Домінанта». Ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 100000 грн. (а.с. 75).
Позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля «Toyota Corolla», р.н. НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 14).
Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №740/12-18 від 20.12.2018, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Corolla», р.н. НОМЕР_2 , становить 47656,22 грн. (а.с. 15).
Звертаючись з позовними вимогами ОСОБА_3 , як потерпіла особа, якій ДТП завдано шкоду просив стягнути таку із винної особи.
Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням сторона відповідача свої доводи фактично зводить до того, що відповідальність у спірних правовідносинах лежить на ТзДВ «СТ Домінанта», оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована, а доказів відмови у виплаті страхового відшкодування страховиком позивачу, останній не надав, шкода не перевищує ліміту відповідальності.
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім цього, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, чи на особу яка правомірно управляє цим транспортним засобом, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.
Судом у цій справі встановлено, що позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдано майнової шкоди, яку він зазнав у зв`язку із пошкодженням його автомобіля. 
Цей факт, за виключенням розміру відшкодування, відповідачем не оспорюється. 
ТзДВ «СТ Домінанта», як страховик, хоч і не завдав шкоди позивачу, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача майнової шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП і не звернув уваги не те, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що вимоги позивача не перевищують ліміт відповідальності страховика, при цьому вимог до страховика позивач не заявляв.
Таким чином, враховуючи матеріали справи та виходячи із зазначеного правового висновку Верховного Суду, беручи до уваги те, що апеляційний суд позбавлений процесуального права на залучення до участі у справі належного відповідача, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову. 
При цьому, у позивача залишається право звернутись до суду з вимогами до належного відповідача.
Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не перевіряє, оскільки оскаржуване рішення підлягає скасуванню з наведених вище підстав.
Згідно із ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання судових витрат.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп., сплачений за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст постанови складений 04 лютого 2020 року.

Головуючий:                 А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

С.М. Копняк