ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 січня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/2741/17
Головуючий у першій інстанції - Олійник В. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/18/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Бобрової І.О., Іванової Г.П.
секретар: Поклад Д.В.

учасники справи: 
позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 
третя особа ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Олійника В.П. від 31 травня 2019 року, місце ухвалення рішення м.Ніжин, дата складання повного тексту рішення 10 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на частку нерухомого майна, третя особа: ОСОБА_3 ,

                            В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати 2/3 частки житлового будинку №26 з побудованими за час шлюбу АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , також позивач просила суд визнати нею право власності на 1/3 частку житлового будинку №26 з побудованими за час шлюбу АДРЕСА_2 . Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона із ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2001 року, який в подальшому було розірвано рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.01.2014 року. Від спільного проживання сторони мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20.01.2005 року відповідач отримав у дарунок 2/3 частини спірного будинку, обставини договору дарування позивачем оспорювались в судовому порядку. При цьому позивач вважала, що вказаний договір дарування є удаваним, і за результатами розгляду її позовної заяви рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08.09.2015 року за ОСОБА_1 було визнано право власності на 1/3 частину спірного будинку. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 05.11.2015 року рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08.09.2015 року було скасовано, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання удаваним договору дарування, визнання права власності на частину житлового будинку - відмовлено. У позові ОСОБА_1 зазначала, що до розірвання шлюбу вони з відповідачем вели спільне господарство, спільними коштами та зусиллями облаштовували спірний будинок, проводили реконструкцію та здійснили добудову допоміжних приміщень, капітальної огорожі. При цьому позивач безпосередньо приймала участь у будівництві всіх прибудов, у проведенні ремонту, купувала частину будівельних матеріалів, використовуючи при цьому свою заробітну плату. ОСОБА_1 у позові вказує, що було здійснено заміну підлоги у чотирьох кімнатах на нову дерев`яну, проведено ремонт стелі у трьох кімнатах, встановлені нові стіни із гіпсокартону, у будинку встановлено дев`ять металопластикових вікон, встановлено одні двійні та три одинарні двері, у ванній кімнаті встановлено унітаз, на підлогу покладено кахельну плитку, побудовано нову котельню із встановленням нового котлу опалення, нової колонки для гарячого водопостачання, на підлогу покладено кахельну плитку, улаштовано стіни із гіпсокартону, побудовано веранду площею 24,2 кв.м ''а1'', гараж площею 25,7 кв.м ''Г'', сарай площею 9,5 кв.м ''к'', альтанку площею 5,8 кв.м ''н'', убиральню площею 1,2 кв.м ''У1'', цегляний ганок ''а4'', яму вигрібну із залізобетонних кілець ''Я'', яму вигрібну бетонну ''Я1'', залізобетонну огорожу ''№10'', огорожу з металопрофілю ''№11'', ворота металеві ''№8'', металеву хвіртку ''№9''. При цьому позивач зазначає, що спірний будинок внаслідок проведених у ньому за спільні сімейні кошти робіт значно збільшив свій розмір, а також якісні показники та вартість, було споруджено значну чисельність нових об`єктів. Площа спірного будинку на час дарування становила 87,1 кв.м, вартість 2/3 частини будинку - 14 103 грн., у 2013 році площа становила 130,1 кв.м, інвентаризаційна вартість (з урахуванням зносу) - 84 139 грн. Позивач вказувала, що вона є зареєстрованою у даному будинку, проте, відповідач перешкоджає її проживанню у будинку, і за даних обставин вона змушена винаймати інше житло. 

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31.05.2019 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на частку нерухомого майна. Судом визнано 2/3 частки АДРЕСА_2 , до якої відноситься: передня 2-1, площею 12,2 кв.м, житлова кімната 2-2, площею 14,3 кв.м, житлова кімната 2-3, площею 13,5 кв.м, житлова кімната 2-4, площею 10,6 кв.м, коридор 2-5, площею 4,4 кв.м, ванна 2-6, площею 3,6 кв.м, кухня 2-7, площею 7,5 кв.м, приміщення 2-8, площею 0,5 кв.м, у надвірних будівлях - погріб "П1", альтанка "Н", вбиральня "У1", ганок "а4", яма вигрібна "Я", яма вигрібна "Я1", огорожа №10, огорожа №11, ворота №8, хвіртка №9, - об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку 2/3 частки АДРЕСА_2 ,  до  якої  відноситься:  передня 2-1,  площею  12,2 кв.м,  житлова кімната 2-2, площею 14,3 кв.м, житлова кімната 2-3, площею 13,5 кв.м, житлова кімната 2-4, площею 10,6 кв.м, коридор 2-5, площею 4,4 кв.м, ванна 2-6, площею 3,6 кв.м, кухня 2-7, площею 7,5 кв.м, приміщення 2-8, площею 0,5 кв.м, у надвірних будівлях - погріб "П1", альтанка "Н", вбиральня "У1", ганок "а4", яма вигрібна "Я", яма вигрібна "Я1", огорожа №10, огорожа №11, ворота №8, хвіртка №9, що становить 1/3 частку, залишивши право власності на 1/2 частку 2/3 частки АДРЕСА_2 , що становить 1/3 частку, за ОСОБА_2 . Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 1 220 грн. 52 коп. недоплаченого судового збору. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 233 грн. судового збору, 14 688 грн. витрат за проведення судової експертизи, а всього стягнуто 15 921 грн. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 31.05.2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 31.05.2019 року ухвалено судом без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому висновки суду не відповідають обставинам справи та є недоведеними обставини, які суд вважав встановленими. Доводи апеляційної скарги зазначають, що в ухвалі суду першої інстанції від 24.10.2018 року судом були поставлені питання щодо ринкової вартості об`єкту нерухомості на час укладення договору дарування частини житлового будинку 20.01.2005 року та станом на час припинення шлюбу 04.02.2014 року, який перелік та об`єми фактично виконаних будівельних робіт за цей період, яка вартість фактично виконаних робіт за цей період, чи збільшились у своїй вартості 2/3 частки житлового будинку та чи є це збільшення істотним. Доводи апеляційної скарги стверджують, що відповідно до клопотання від 26.11.2018 року представника позивача запропоновано на вирішення експертизи питання із врахуванням переліку робіт та приміщень, при цьому ухвалою суду першої інстанції від 26.11.2018 року питання експерту були змінені, а саме, було поставлено питання щодо вартості будівельних виконаних робіт з конкретним переліком. Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції було прийнято до уваги позицію позивача, а ОСОБА_2 не міг заперечувати проти поставлених питань, оскільки не був присутнім у судовому засіданні суду першої інстанції 26.11.2018 року. У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги показання свідків позивача. Доводи апеляційної скарги стверджують, що як вбачається із судової будівельно-технічної експертизи, ринкова вартість об`єкта нерухомості, 2/3 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , станом на час проведення експертизи становить 362704 грн. Слід врахувати, що збільшення загальної (за винятком самочинного будівництва) житлової площі не відбулось. Доводи апеляційної скарги вказують, що відмінності у вартості будинку обумовлені різницею у курсі долара США та цінах станом на січень 2009 року та станом на січень 2019 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції та експертом допущені порушення при зарахуванні істотного збільшення у вартості майна. При цьому експерт не враховує самочинне будівництво при ринковій вартості об`єкта нерухомості в цілому. Доводи апеляційної скарги стверджують про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні даного спору по суті. Доводи апеляційної скарги вказують про сплив строку позовної давності, оскільки з моменту розірвання шлюбу 22.01.2014 року до подання позову 12.07.2017 року позивач не заявляла про суттєве поліпшення майна та виконані роботи. При цьому в судовому засіданні суду першої інстанції стороною відповідача було заявлено про застосування позовної давності. Доводи апеляційної скарги зазначають, що при вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції не було враховано судову практику розгляду спорів даної категорії. Доводи апеляційної скарги містять в собі посилання на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року, справа №541/2734/16-ц. При цьому ОСОБА_2 вказує, що спільна сумісна власність виникає лише у порядку, визначеному статтею 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилась внаслідок умов, передбачених цим законом, з урахуванням частини, яка належала одному з подружжя на праві особистої приватної власності.                             

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв`язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване  рішення суду першої інстанції від 31.05.2019 року.  

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Шевченко А.В. підтримали доводи та вимоги поданої апеляційної скарги. 

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Литовченко Д.М. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 31.05.2019 року.  

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 08.09.2001 року Берестовецькою сільською радою Борзнянського району Чернігівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.11, том 1). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 22.01.2014 року, яке набрало законної сили 04.02.2014 року, шлюб між сторонами даного спору було розірвано(а.с.12,том 1).
На підставі договору дарування частини житлового будинку від 20.01.2005 року (а.с.6, том1), ОСОБА_2 прийняв у дар від ОСОБА_4 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, номер якого 26 , що розташований на АДРЕСА_2 . 
ОСОБА_2 є власником 2/3 частин будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.168, том 1), власником 1/3 частини вказаного будинку є ОСОБА_3 .
Згідно акту конкретного користування між співвласниками в домолодінні по АДРЕСА_2 , станом на 08.09.2008 року, власнику ОСОБА_3 належить в житловому будинку ''А'': житлові кімнати ''1-1'', ''1-2'', веранда ''а'', що складається з веранди ''1-3'', санвузол ''1-4'', ванна ''1-5'', коридор ''1-6'', кухня ''1-7''; загальна площа квартири №1 становить 61,4 кв.м; також належить ганок ''а3'', гараж ''Е'', сарай ''Ж'', сарай ''З'', сарай ''И'', погріб ''П'', хвіртка №3, ворота  №5. Власнику ОСОБА_2 належить: в житловому  будинку  ''А'': кухня ''2-1'', площею 14,2 кв.м, житлова кімната ''2-2'', площею 19,0 кв.м, житлова кімната ''2-3'', площею 14,6 кв.м, житлова кімната ''2-4'', площею 11,6 кв.м, веранда ''а' '', що складається з коридору ''ІІ'', площею 2,9 кв.м, веранди ''ІІІ'', площею 8,9 кв.м, комора ''ІV'', площею 4,2 кв.м. Загальна площа квартири №2 становить 75,4 кв.м; належить ганок ''а2'', сарай ''Д'', погріб ''П1'', вбиральня ''У1'', ворота з хвірткою №2, огорожа №4, колодязь ''К''. В загальному користуванні власників знаходиться огорожа №7, огорожа №6 (а.с.104,том1).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31.05.2019 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на частку нерухомого майна.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 31.05.2019 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 31.05.2019 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.       
Доводи апеляційної скарги зазначають, що в ухвалі суду першої інстанції від 24.10.2018 року судом були поставлені питання щодо ринкової вартості об`єкту нерухомості на час укладення договору дарування частини житлового будинку 20.01.2005 року та станом на час припинення шлюбу 04.02.2014 року, який перелік та об`єми фактично виконаних будівельних робіт за цей період, яка вартість фактично виконаних робіт за цей період, чи збільшились у своїй вартості 2/3 частки житлового будинку та чи є це збільшення істотним. Доводи апеляційної скарги стверджують, що відповідно до клопотання від 26.11.2018 року представника позивача запропоновано на вирішення експертизи питання із врахуванням переліку робіт та приміщень, при цьому ухвалою суду першої інстанції від 26.11.2018 року питання експерту були змінені, а саме, було поставлено питання щодо вартості будівельних виконаних робіт з конкретним переліком. Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції було прийнято до уваги позицію позивача, при цьому ОСОБА_2 не міг заперечувати проти поставлених питань, оскільки не був присутнім у судовому засіданні суду першої інстанції 26.11.2018 року. У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги показання свідків позивача. Доводи апеляційної скарги стверджують, що як вбачається із судової будівельно-технічної експертизи, ринкова вартість об`єкта нерухомості, 2/3 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , станом на час проведення експертизи становить 362704 грн. Слід врахувати, що збільшення загальної (за винятком самочинного будівництва) житлової площі не відбулось. Доводи апеляційної скарги вказують, що відмінності у вартості будинку обумовлені різницею у курсі долара США та цінах станом на січень 2009 року та станом на січень 2019 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції та експертом допущені порушення при зарахуванні істотного збільшення у вартості майна. При цьому експерт не враховує самочинне будівництво при ринковій вартості об`єкта нерухомості в цілому. Доводи апеляційної скарги стверджують про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні даного спору по суті. Доводи апеляційної скарги вказують про сплив строку позовної давності, оскільки з моменту розірвання шлюбу 22.01.2014 року до подання позову 12.07.2017 року позивач не заявляла про суттєве поліпшення майна та виконані роботи. При цьому в судовому засіданні суду першої інстанції стороною відповідача було заявлено про застосування позовної давності. Доводи апеляційної скарги зазначають, що при вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції не було враховано судову практику розгляду спорів даної категорії. Доводи апеляційної скарги містять в собі посилання на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року, справа №541/2734/16-ц. При цьому ОСОБА_2 вказує, що спільна сумісна власність виникає лише у порядку, визначеному статтею 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилась внаслідок умов, передбачених цим законом, з урахуванням частини, яка належала одному з подружжя на праві особистої приватної власності.                             
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 31.05.2019 року та прийняття апеляційним судом постанови про відмову у задоволенні вимог заявленого позову, виходячи із наступного. 
Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 31.05.2019 року, задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції виходив із фактичних обставин справи та норм права, які регламентують спірні правовідносини, а саме, судом було прийнято до уваги приписи статей 57,60,62 Сімейного кодексу України. 
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин судом першої інстанції було враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17, провадження №14-325цс18. А саме, у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі №404/1515/16-ц.     

Як вбачається із висновку експерта №С-1 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.01.2019 року (а.с.110-141, том 1): 1. Ринкова вартість об`єкта нерухомості - 2/3 частки житлового будинку та надвірних будівель і споруд, належних до даної частки будинку (із врахуванням Акту конкретного користування між співвласниками в домоволодінні по АДРЕСА_2 (без включення до розрахунку самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна),   станом   на   час   проведення   кспертизи  становить  362 704  грн. 2. Вартість ремонтно-будівельних робіт на час проведення експертизи, виконаних у період з 20.01.2005 року по 04.02. 2014 року в 2/3 частках житлового будинку та окремо надвірних будівлях і спорудах, належних до даної частки будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , становить 239 900 грн., з яких: вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій складає 152 002 грн.; вартість заробітної плати  складає  68 276  грн.;  вартість  загальновиробничих  витрат  складає 19 622 грн.
Встановлено, що ремонтно-будівельні роботи проводились господарським  способом   (Господарський   спосіб   будівництва  -   форма організації будівельно-монтажних робіт власними силами без залучення підрядних організацій).

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 не погоджується з висновком експерта №С-1 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.01.2019 року, при цьому відповідачем не надано суду належних та достатніх у розумінні статей 77, 80 ЦПК України доказів на спростування вказаного висновку експерта за результатами проведення судової  будівельно-технічної експертизи.       

В ході судового розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що спірна частка будинку була придбана під час перебування сторін даного спору у зареєстрованому шлюбі в інтересах сім`ї, з метою покращення умов проживання. При цьому судом першої інстанції обґрунтовано зазначено у оскаржуваному рішенні, що в ході розгляду даної справи відповідач ОСОБА_2 не довів тих обставин, що він особисто та виключно за особисті кошти проводив поліпшення спірного будинку та всі будівельні роботи у ньому. Відповідачем в ході судового розгляду даної справи також не спростовано доводи позивача щодо її безпосередньої участі у поліпшенні спірного будинку. Суд першої інстанції вказав, що спосіб участі позивача у набутті спірного домоволодіння не є визначальним при встановленні належності майна на праві спільної сумісної власності, оскільки вказана обставина не залежить від того, що один з подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 
Також судом першої інстанції в ході розгляду даної справи встановлено істотне збільшення вартості 2/3 часток вказаного будинку, як об`єкта нерухомості, його якісних характеристик. Відповідно до відомостей, викладених у витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Ніжинським МБТІ 24.11.2004 року, вартість 2/3 частин спірного будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, становить 14 103 грн. (а.с.6, том 1). Згідно висновку експерта №С-1 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.01.2019 року (а.с.110-141, том 1), ринкова вартість 2/3 часток домоволодіння по АДРЕСА_2 станом на час проведення експертизи становить 362 704 грн.
За даних обставин доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 31.05.2019 року відносно того, що судом в ході розгляду даної справи встановлено правові підстави для застосування до спірних правовідносин сторін приписів статті 62 Сімейного кодексу України. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про визнання 2/3 частки будинку АДРЕСА_2 , до якої відносяться: передня 2-1, площею 12,2 кв.м, житлова кімната 2-2, площею 14,3 кв.м, житлова кімната 2-3, площею 13,5 кв.м, житлова кімната 2-4, площею 10,6 кв.м, коридор 2-5, площею 4,4 кв.м, ванна 2-6, площею 3,6 кв.м, кухня 2-7, площею 7,5 кв.м, приміщення 2-8, площею 0,5 кв.м, у надвірних будівлях - погріб ''П1'', альтанка ''Н'', вбиральня ''У1'', ганок ''а4'', яма вигрібна ''Я'', яма вигрібна ''Я1'', огорожа №10, огорожа №11, ворота №8, хвіртка №9 - об`єктом права спільної сумісної власності сторін спору та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку 2/3 частки вказаного будинку із залишенням права власності на 1/2 частку 2/3 частки будинку за відповідачем.

В судовому засіданні суду першої інстанції представником відповідача було заявлено про застосування позовної давності. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції необґрунтовано не застосував позовну давність за заявою представника відповідача, зробленою до винесення судом рішення. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 31.05.2019 року, виходячи із наступного. Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 312.05.2019 року, з врахуванням положень статей 256, 257; ч.1 статті 261; ч.4 статті 267 ЦК України, ч.2 статті 72 Сімейного кодексу України, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні, що вирішуючи питання про початок перебігу строку позовної давності, необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки само по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення права власності когось із подружжя. Неподання позову про поділ майна, в тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б свідчили про заперечення права одного з подружжя на набуте в період шлюбу майно, яке зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права такого подружжя і вказувати на початок перебігу строку позовної давності. Також судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги приписи статті 264 ЦК України, яка регламентує переривання перебігу позовної давності. При цьому судом першої інстанції зазначено у оскаржуваному рішенні, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 05.11.2015 року, яке було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2016 року (а.с.174-180, том 1), відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання удаваним договору дарування від 20.01.2005 року та визнання права власності на частину житлового будинку. З даним позовом ОСОБА_1 зверталась до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у липні 2015 року. З позовом до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на частку нерухомого майна (справа №740/2741/17) ОСОБА_1 звернулась до суду 12.07.2017 року (а.с.3-5, том 1). За даних обставин суд першої інстанції, з врахуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини, обґрунтовано дійшов висновку, що з даним позовом (справа №740/2741/17) ОСОБА_1 звернулась до суду в межах строків позовної давності.         

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги показання свідків позивача в ході судового розгляду даної справи. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 31.05.2019 року, виходячи із наступного. Відповідно до статті 90 ЦПК України, показання свідка є одним із видів доказів по справі. При цьому ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України регламентовано, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).            

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 31.05.2019 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Литовченко Д.М. просив стягнути з відповідача на користь позивача 6 000 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених (а.с.40, том 2) понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, надавши при цьому відповідний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу адвоката Литовченка Д.М. у цивільній справі №740/2741/17 під час апеляційного розгляду Чернігівським апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду від 31.05.2019 року (а.с.243, том1, а.с.30, том 2). В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача адвокат Шевченко А.В. вважав за необхідне, з врахуванням ч.4 статті 137 ЦПК України, зменшити розмір відшкодування витрат на правничу допомогу до 4 000 грн. При визначенні розміру відшкодування ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу апеляційний суд враховує наведене та приймає до уваги приписи ч.4, ч.5, ч.6 статті 137, статті 141 ЦПК України, в тому числі, і: складність справи та виконаних адвокатом Литовченком Д.М. робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом Литовченком Д.М. на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом Литовченком Д.М. послуг та виконаних робіт, а також ту обставину, що проводити аналіз нормативно-правових актів та судової практики щодо аналогічних спорів, необхідних для застосування, адвокат Литовченко Д.М. мав змогу під час розгляду даної цивільної справи в суді першої інстанції. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . 4 000 (чотири тисячі) грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.                                       

Керуючись статтями: 137, 141, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 травня 2019 року залишити без змін. 

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 000 (чотири тисячі) грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.   

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.   

Дата складення повної постанови - 21.01.2020 року.

Головуючий:                                           Судді: