ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

27 січня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №585/3030/19 
Номер провадження 22-ц/816/308/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 

сторони:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1   

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2019 року, у складі судді Шульги В.О., ухвалене у м. Ромни, 

                                                    в с т а н о в и в :

12 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом мотивуючи вимоги тим, що до 12 лютого 2016 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , від якого мають дві дочки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які перебувають на її утриманні. Аліменти у розмірі 1000 грн на кожну дитину щомісяця, що сплачуються відповідачем за рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2016 року, є недостатніми для забезпечення гармонійного розвитку дітей вікові потреби яких зростають, не забезпечує їх належне утримання. Оскільки ОСОБА_2 працездатний, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, отримує неофіційні доходи, просила збільшити розмір стягнутих з нього розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей з 1000 грн до 1059 грн на одну дитину, шляхом зміни способу визначивши до стягнення аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
При цьому зазначає, що розмір аліментів - 1000 грн на кожну дитину недостатній для забезпечення належного життя і розвитку дітей, порушує їх права та інтереси. Вказує, що з часу стягнення аліментів все значно подорожчало, їх розмір не забезпечує належний рівень утримання дітей і це свідчить про погіршення матеріального становища позивача. Вважає, що батько дітей зобов`язаний піклуватися про дітей, забезпечувати їх належний рівень життя. 
Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 до апеляційного суду не направив. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2019 року: 1921 грн х 100 = 192100 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 11 серпня 2012 року до 12 лютого 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які після розірвання шлюбу залишилися проживати з матір`ю (а.с. 13 - 15).
Із довідки сільського голови та паспортних даних вбачається, що ОСОБА_1 проживає та значиться зареєстрованою по площі АДРЕСА_1 . До складу її сім`ї входять дочки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8, 20).
ОСОБА_2 зареєстрований в с. Кошари Конотопського району Сумської області (а.с. 11, 26). 
За рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 листопада 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі, в розмірі 400 грн щомісячно (а.с. 17). 
У подальшому розмір аліментів змінено. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочок ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі, в розмірі 1000 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 17-19). 
Згідно з довідкою ДНЗ № 2 від 10 липня 2019 року, ОСОБА_1 з 14 жовтня 2010 року працює в Роменському дошкільному навчальному закладі (ясла-садку) № 2 «Журавка» Роменської МР на посаді вихователя, де отримує стабільну заробітну плату (а.с. 21, 22). 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактів покращення майнового стану платника аліментів, погіршення її фінансового стану та зростання потреб дітей після ухвалення рішення суду від 22 березня 2018 року про стягнення аліментів. При цьому, суд зазначив про неможливість зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми (1000 грн щомісячно на кожну дитину) на частку від заробітку відповідача (1/3), за відсутності будь-яких даних про розмір його доходів та наявність законодавчо передбаченого механізму забезпечення виплати аліментів у розмірі, не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, навіть за наявності рішення суду про стягнення аліментів у розмірі, нижчому від гарантованого.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;  3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення .
Частиною 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
У ч.1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що відмовляючи у задоволенні позову про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, суд врахував усі істотні обставини, зокрема і ті, про які йдеться у позові та апеляційній скарзі, навів відповідні мотиви.
Так, суд прийняв до уваги, що позивач ОСОБА_1 працевлаштована та отримує стабільну заробітну плату. 
Врахувавши відсутність доказів про розмір доходів відповідача та зміну потреб дітей, розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років з 01 грудня 2019 року, а також передбачений законодавством механізм (абзац 2 ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»), який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі, не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності ухвалених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові. 
У зв`язку з недоведеністю підстав для стягнення аліментів у розмірі, більшому ніж визначено рішенням суду, передбачених ч. 1 ст. 192 СК України, та в частці від заробітку відповідача,  законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 не вбачається.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження. 
  
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова  набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  

Головуючий -                                                                                           О.Ю. Кононенко

Судді :                                                                                                        В.І. Криворотенко

                                                                                                                     С.С. Ткачук