Постанова
Іменем України 
 
11 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 352/2831/14-ц
провадження № 61-9239св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Завод тонкого органічного синтезу «Барва»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Горейко  М.  Д., Бойчука  І. В., Ясеновенко Л. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Завод тонкого органічного синтезу «Барва» (далі - ПАТ «Завод тонкого органічного синтезу «Барва») про відшкодування майнової та моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 02 вересня 2004 року до 06 квітня 2009  року він працював у ПАТ «Завод тонкого органічного синтезу «Барва» на посаді апаратника синтезу та по досягненню віку 50 років мав право на отримання пільгової пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, затвердженим Порядком застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. З вини відповідача, який видав довідку про пільговий стаж із порушенням строків та зазначив у довідці стаж 1 рік 7  місяців та 16 днів, йому довелося звертатися до суду за захистом порушеного права для підтвердження свого права на пенсію.
 
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «Завод тонкого органічного синтезу «Барва» 49 560 грн на відшкодування майнової шкоди, що становить суму неотриманої пенсії за 30 місяців, та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від  20  травня 2015 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Завод тонкого органічного синтезу «Барва» на користь ОСОБА_1 49 560 грн на відшкодування майнової шкоди, 2 500 грн на відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 липня 2015  року рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Завод тонкого органічного синтезу «Барва» задоволено, скасовано рішення Тисменицького районного суду від 20 травня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від  27  жовтня 2015 року за нововиявленими обставинами.
 
Вимоги заяви обґрунтовано тим, що підставою для скасування Апеляційним судом Івано-Франківської області рішення Тисменицького районного суду від  20 травня 2015 року та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні його позову про відшкодування майнової та моральної шкоди стала постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від  06  жовтня 2015 року у справі № 352/2902/13а та встановлені нею обставини, а саме: неритмічний характер роботи ПАТ «Завод тонкого органічного синтезу «Барва», у тому числі цеху синтетичних барвників, внаслідок чого його пільговий стаж роботи у шкідливих умовах за період з 02 вересня 2004 року до 06 квітня 2009 року становить 1 рік 7 місяців 16 днів. 
Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 серпня 2016  року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від  06  жовтня 2015 року скасовано та залишено без змін постанову Тисменицького районного суду від 05 червня 2015 року, якою визнано неправомірною відмову у призначенні йому пенсії та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області призначити, нарахувати та виплатити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 03 липня 2013 року із зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи в особливо шкідливих умовах на посаді апаратника цеху синтетичних барвників за період з 02 вересня 2004 року до 06 квітня 2009  року тривалістю 4 роки 7 місяців 4 дні. 
На цей час вказана постанова Тисменицького районного суду від  05  червня 2015 року набрала законної сили. Таким чином, встановлені обставини щодо того, що тривалість його пільгового стажу роботи у шкідливих умовах за період з 02 вересня 2004 року до 06 квітня 2009 року становить 1 рік 7 місяців 16 днів, не мають правового значення. 
 
У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 вважав наявними підстави для перегляду рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від  27  жовтня 2015 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.
 
ОСОБА_1 просив суд скасувати рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким апеляційну скаргу відхилити, а рішення Тисменицького районного суду від  20  травня 2015 року залишити без змін.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що указані заявником обставини не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, а тому не можуть вважатися підставою для скасування рішення апеляційного суду.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, направити справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Тисменицького районного суду від 21 вересня 2011 року встановлено факт безпосередньої зайнятості ОСОБА_1 на посаді апаратника синтезу в цеху синтетичних барвників ПАТ «Завод тонкого органічного синтезу «Барва» протягом повного робочого дня в період з 02 вересня 2004 року до 06 квітня 2009 року, тривалістю 4 роки 7 місяців 4 дні для призначення пільгової пенсії за списком № 1.
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2013 року зобов`язано ПАТ «Завод тонкого органічного синтезу «Барва» повторно видати ОСОБА_1 уточнюючу довідку про підтвердження пільгового стажу.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2015 року у справі № 352/2902/13а, зміст якої Апеляційний суду Івано-Франківської області поклав в основу свого рішення від 27 жовтня 2015 року, встановлено, що стаж роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах у відповідача складає 1 рік 7 місяців 16 днів. Разом з цим, вказана постанова скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 серпня 2016  року та залишено в силі постанову Тисменицького районного суду від  05 червня 2015 року, якою визнано неправомірною відмову у призначенні пенсії по досягненню 50 річного віку та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 03 липня 2013 року, із зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи в особливо шкідливих умовах на посаді апаратника синтезу цеху синтетичних барвників ПАТ «Завод тонкого органічного синтезу «Барва» за період з 02  вересня 2004 року до 06 квітня 2009 року, тривалістю 4 роки 7 місяців 4  дні.
Таким чином, позивач отримав право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Отже, нововиявленими обставинами, які існували на час винесення судового рішення Апеляційним судом Івано-Франківської області та які не були відомі через постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від  06  жовтня 2015 року, є наявність у заявника пільгового стажу.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у грудні 2016 року, ПАТ «Завод тонкого органічного синтезу «Барва» заперечувало проти доводів ОСОБА_1 та вважало, що підстави для скасування ухвали суду апеляційної інстанції відсутні, оскільки наведені заявником обставини не є нововиявленими обставинами у розумінні положень пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року, витребувано із Тисменицького районного суду Івано-Франківської області цивільну справу № 352/2831/14-ц.
 
Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У лютому 2018 року цивільну справу № 352/2831/14-ц передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Завод тонкого органічного синтезу «Барва» про відшкодування майнової та моральної шкоди за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від  27  жовтня 2015 року за нововиявленими обставинами призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Суди встановили, що рішенням Тисменицького районного суду від 20 травня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ПАТ  «Завод тонкого органічного синтезу «Барва» на користь ОСОБА_1 49 560 грн завданої майнової шкоди, моральну шкоду у розмірі 2 500 грн та 739,60 грн понесених судових витрат, а всього - 52 799,60  грн (т. 1, а. с. 91-94).
 
Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2015  року задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Завод тонкого органічного синтезу «Барва», скасовано рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від  20  травня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Завод тонкого органічного синтезу «Барва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.
 
Ухвалюючи вказане рішення, апеляційний суд виходив з того, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2015 року скасовано постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2015 року та ухвалено нову постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав непідтвердження документально його зайнятості повний робочий день на посаді апаратника синтезу в цеху синтетичних барвників ПАТ «Завод тонкого органічного синтезу «Барва» за результатами атестації умов праці, внаслідок чого пільговий стаж роботи ОСОБА_1 у шкідливих умовах на ПАТ «Завод тонкого органічного синтезу «Барва» за період з 02 вересня 2004 року до 06 квітня 2009 року становить 1 рік 7 місяців 16 днів, його загальний пільговий стаж складає 7  років 5 місяців 16 днів, що є недостатнім для призначення йому пільгової пенсії у віці 52 роки.
 
Ухвалою Вищого адміністративного Суду України від  16  серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2015 року та залишено в силі постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2015  року, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.
 
Позиція Верховного Суду
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
Підстави для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами визначені у частині другій статті 361 ЦПК України 2004 року, відповідно до якої рішення, ухвала чи судовий наказ, прийняті за результатами нового розгляду справи після скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, можуть бути переглянуті в апеляційному або касаційному порядку на загальних підставах.
 
Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від  30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
 
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
 
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. 
 
У пункті 9 вказаної постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що скасування судового рішення (пункт 3 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року) може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору. 
 
Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв`язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв`язок: факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи.
 
Вирішуючи питання про обґрунтованість доводів заяви ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку, що між судовими рішеннями Вищого адміністративного суду України від 16 серпня 2016 року та Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2015 року відсутній матеріально-правовий зв`язок, і факти, встановлені в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, не мають значення для справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ  «Завод тонкого органічного синтезу «Барва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
 
Колегія суддів з таким висновком апеляційного суду не погоджується.
 
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
 
Для настання відповідальності за статтею 1166 ЦК України є необхідною наявність складу правопорушення, а саме: шкода; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина заподіювача шкоди.
 
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сім`ї або близьких родичів, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням або ушкодженням його майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
 
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
 
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
 
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію (стаття 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
 
Частиною другою статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
 
З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18 листопада 2005  року № 383 затверджено Порядок застосування цих Списків.
 
Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України   від 12 серпня 1993 року № 637.
 
Відповідно до пункту 20 указаного вище Порядку підтвердження стажу у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
 
Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 16 серпня 2016 року, якою постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2015 року скасовано та залишено в силі постанову Тисменицького районного суду від 05 червня 2015 року, постановлено в справі № 352/2902/13а з урахуванням обставин, які існували на момент вирішення спору по суті у справі № 352/2831/14-ц, однак не були відомі сторонам.
 
Правовідносини у справі № 352/2902/13а стосувались вирішення питання про правомірність призначення ОСОБА_1 пенсії по досягненню 
50-річного віку та зобов`язання управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 03 липня 2013 року із зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи в особливо шкідливих умовах на посаді апаратника синтезу цеху синтетичних барвників ПАТ «Завод тонкого органічного синтезу «Барва» за період з 02  вересня 2004 року до 06 квітня 2009 року, тривалістю 4 роки 7 місяців 4  дні.
 
Підставою для звернення до суду у цій справі (про відшкодування майнової шкоди) позивач зазначає, зокрема, статтю 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та посилається на заподіяну відповідачем майнову шкоду, яка полягає у невидачі позивачу довідки про стаж роботи із зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи в особливо шкідливих умовах з 02 вересня 2004 року до 06 квітня 2009 року, що унеможливило отримання ним права на дострокове пенсійне забезпечення.
 
Зазначені обставини позивач ототожнював із завданням йому майнової шкоди.
 
Таким чином, наявність підстав для відшкодування шкоди, пов`язані з недоотриманням пенсії, залежить від самого факту призначення пенсії.
 
Отже, обставини, встановлені вищезазначеним рішенням, мають преюдиційне значення для вирішення питання про наявність підстав для відшкодування майнової шкоди, оскільки завдання такої шкоди фактично стосується збитків у вигляді упущеної вигоди, пов`язаних з недоотриманням пенсії (стаття 22 ЦК України).
 
Відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25  років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. 
 
Визнання зайнятості ОСОБА_1 у період з 02  вересня 2004 року до 06 квітня 2009 року на посаді апаратника синтезу цеху синтетичних барвників ПАТ «Завод тонкого органічного синтезу «Барва», є обов`язковою умовою для визнання за ним права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
 
Зазначені обставини встановлені постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2015 року.
 
На вказане вище апеляційний суд уваги не звернув, помилково вважаючи, що встановлені у справі № 352/2902/13а обставини, які існували на момент вирішення цього спору по суті, однак не були відомі сторонам, не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року.
 
Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, як це визначено у частині четвертій статті 10 ЦПК України 2004 року, і це стало причиною передчасного та необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .
 
Установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду, тому ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.
 
Згідно з частиною першою статті 363 ЦПК України 2004 року рішення, ухвала суду чи судовий наказ переглядаються у зв`язку з нововиявленими обставинами судом, який ухвалив рішення, постановив ухвалу або видав судовий наказ.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
 
З огляду на те, що апеляційним судом не виконані вимоги, передбачені процесуальним законодавством України щодо встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, ухвала суду апеляційної інстанції не є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції на підставі пунктів 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України.
 
При новому розгляді апеляційний суд повинен усунути наведені вище недоліки розгляду справи, виконати вимоги процесуального закону, врахувати висновки, викладені у постанові суду касаційної інстанції, на підставі належних і допустимих доказів встановити фактичні обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а саме: перевірити належним чином наявність передумов для відшкодування відповідачем ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди, врахувавши наявність матеріально-правового зв`язку між судовими рішеннями у цій справі та у справі № 352/2902/13а та дослідивши питання щодо того, чи є кошти, які просить стягувати позивач з відповідача щомісячно до досягнення ним пенсійного віку у вигляді розрахованої органом Пенсійного фонду України пенсії, яка б виплачувалась позивачу у випадку підтвердження пільгового стажу (984,71 грн), шкодою в розумінні статті 1166 ЦК України.
 
Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                 І. А. Воробйова 

                                                                                                            Б. І. Гулько

                                                                                                            Р. А. Лідовець 

                                                                                                           Ю. В. Черняк