ПОСТАНОВА
Іменем України

29 січня 2020 року 
Київ
справа №440/4332/18
адміністративне провадження №К/9901/20178/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Соколова   В.М., Єресько Л.О., Загороднюка А.Г., розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (суддя Гіглава О.В.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2019 року (судді Ральченко І.М., Бершов Г.Є., Катунов В.В.) у справі № 440/4332/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні та зобов`язання провести відповідні виплати, 
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У грудні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - ГУ НП в Полтавській області; відповідач), у якому просив: 1) стягнути з ГУ НП в Полтавській області на його користь середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 17 жовтня по 29 листопада 2018 року в сумі 14   453,16 грн; 2) зобов`язати ГУ НП в Полтавській області провести йому виплату середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні в сумі 14   453,16 грн. Також позивач просив на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом термін з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення.
На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що наказом ГУ НП в Полтавській області від 16 жовтня 2018 року № 510 о/с його звільнено зі служби на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). Проте в день звільнення йому не була виплачена одноразова грошова допомога, натомість, така допомога була виплачена лише 29 листопада 2018 року. За таких обставин позивач вважає, що відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 14   453,16 грн.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 27 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2019 року, позов задовольнив частково. Стягнув з ГУ НП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14   453,59 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
Мотиви, з яких суди попередніх інстанцій дійшли таких висновків, ґрунтуються на тому, що спеціальним законодавством не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейського, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статті 117 КЗпП України, якою передбачена відповідальність роботодавця у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Оскільки позивач звільнений 17 жовтня 2018 року, а виплату одноразової грошової допомоги фактично отримав 29 листопада 2018 року, то суди вважають, що підлягає стягненню з ГУ НП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції
На вказані судові рішення надійшла касаційна скарга ГУ НП в Полтавській області, в якій відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2019 року, ухвалити нове рішення - про залишення без задоволення позовної заяви ОСОБА_1 
Аргументи скаржника полягають у тому, що норми КЗпП України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми загального законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Водночас, з положень статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» слідує, що виплата одноразової грошової допомоги проводиться після звільнення особи, при цьому чіткого строку, протягом якого повинна здійснюватися така виплата, не встановлено. Крім того, виплата поліцейським допомоги при звільненні проводиться Національною поліцією та не входить до повноважень ГУ НП в Полтавській області. 
Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій визнали той факт, що кошти на виплату особі грошової допомоги при звільненні направляються Національною поліцією, однак не врахували, що направлення коштів не може бути здійснене в день звільнення особи, адже з об`єктивних причин неможливо за один день здійснити такі фінансові транзакції. Отже, судами не взято до уваги те, що ГУ НП в Полтавській області відповідно до чинного законодавства виплатило ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу після звільнення (29 листопада 2018 року).
За таких обставин скаржник вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права в частині повного та всебічного дослідження обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.
Позивач - ОСОБА_1 не скористався правом подання відзиву на касаційну скаргу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Соколова   В.М., Єресько Л.О., Загороднюка А.Г. ухвалою від 24 липня 2019 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ НП в Полтавській області.
Ухвалою від 28 січня 2020 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в попередньому судовому засіданні.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Відповідно до наказу ГУНП в Полтавській області від 16 жовтня 2018 року № 510 о/с «По особовому складу» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0120082), старшого слідчого слідчого відділення Диканського відділення поліції Миргородського відділу поліції звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) 17 жовтня 2018 року. Вислуга років станом на 17 жовтня 2018 року складає 11 років 02 місяці 16 днів, у пільговому обчисленні - 11 років 05 місяців 12 днів. Має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 11 років.
Листом від 16 листопада 2018 року № 5178/115/04/29-2018 ГУНП в Полтавській області повідомило Національну поліцію України про потребу в коштах на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським Головного управління, серед яких ОСОБА_1 .
Відповідно до інформації, що міститься у довідці ГУНП в Полтавській області від 18 лютого 2019 року № 203/115/29/01-2019, та згідно довідки про зміни до кошторису на 2018 рік від 26 листопада 2018 року № 4835/29/1/01-2018, ГУНП в Полтавській області були доведені бюджетні асигнування по КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» у загальній сумі 7   980   900,00 грн, у тому числі для проведення нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським - 909   356,00 грн, з яких 24   664,06 грн спрямовано для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 .
З виписки по картці/рахунку позивача № НОМЕР_1 вбачається, що одноразову грошову допомогу в розмірі 24   294,10 грн на його користь було перераховано відповідачем 29 листопада 2018 року.
Вважаючи, що відповідачем порушені строки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), положеннями статті 94 якого встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі - Порядок №260), передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4)   премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 23 розділу І Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення. 
При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
День звільнення вважається останнім днем служби.
Із зазначеного вище слідує висновок, що одноразова грошова допомога при звільненні поліцейських є соціальною гарантією при звільненні та не входить до структури грошового забезпечення поліцейських.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019   року у справі № 805/294/16-а.
Статтею 102 Закону № 580-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
За правилами частини другої статті 9 цього Закону особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Абзацом четвертим пункту 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 (далі - Порядок № 393), передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Отже, порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постановою № 393. Указані законодавчі акти визначають, що така допомога виплачується особам, які «звільняються» зі служби, а відтак, допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Разом із тим, у даному випадку спеціальне законодавство не врегульовує питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських із служби в Національній поліції України, що фактично позбавляє поліцейських гарантій на своєчасне фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.
У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.
Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
За частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в   статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
З установлених судами обставин справи слідує, що ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції 17 жовтня 2018 року, а одноразова грошова допомога при звільненні була виплачена 29 листопада 2018 року, тобто із затримкою на 43 календарні дні.
Ураховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо необхідності стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №826/4108/15 та від 28 листопада 2019 року у справі № 580/825/19.
На підставі викладеного Суд вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні. Скаржником не наведено доводів, які б указували на протилежне.
На підставі пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області залишити без задоволення.
2. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
В.М. Соколов
Л.О. Єресько 
 А.Г. Загороднюк ,
Судді Верховного Суду