ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 грудня 2019 року 	м. Дніпро	справа № 340/1928/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року у справі №340/1928/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України   про  визнання протиправних дій  та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернуся до суду з позовом  до Міністерства оборони України про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні одноразової грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності і настання інвалідності та зобовязання Міністерства оборони України розглянути питання щодо нарахування та виплатити одноразової грошової допомоги. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у 1987 році під час проходження військової служби отримав поранення, виконуючи бойове завдання, у 2001 році набув статусу особи з ІІІ групою інвалідності, а у 2002 році – ІІ групи інвалідності. 27 серпня 2018 року позивач звернувся з письмовою заявою в військовий комісаріат м. Кропивницький з проханням виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням інваліда війни ІІ групи і частковою втратою працездатності внаслідок отримання кількох поранень, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії (республіка Афганістан). Однак згідно з витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги № 69 від 31 травня 2019 року позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги. Позивач вважає, що зазначена відмова є протиправною, при цьому на підставі ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та відповідно до порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги, затвердженої Постановою КМ України № 975 від 25.12.2013 року позивач мас право на отримання такої грошової допомоги. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована правомірністю прийнятого рішення відповідачем, прийняте таке було в межах діючого законодавства. Також зазначає, що висновки суду про наявність у позивача права на призначення одноразової грошової допомоги є помилковими у зв`язку із різними редакціями закону та різними розмірами одноразової допомоги, суд не зазначив також дату, яка є датою виникнення права у позивача.
В судове засіданні учасники справи не з`явились. Повідомлені про день та час розгляду справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи вказану норму законодавства, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу справи № 340/1928/19 не здійснювалось.
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач з січня 1986 року по лютий 1989 рік проходив військову службу в республіці Афганістан в складі 40 Армії, приймав активну участь в бойових діях, які проходили в цій країні.
12 липня 1987 року приймаючи участь в бойовій операції отримав черепно-мозкову травму, травму правого плеча, позвоночника, вогнепальне поранення м`яких тканей голені. З цього приводу знаходився на стаціонарному лікуванні військової частини ПП 71176 з 12 по 23 липня 1987 року.
11 жовтня 1987 року приймаючи участь в бойовій операції отримав поранення (контузію) струс головного мозку і касательні осколочні поранення голеней обох ніг. Був освідчений військово-лікувальною комісією військової частини ПП 99427 згідно протоколу № 112 від 25.10.1987 року.
13 березня 1995 року ОСОБА_1 звільнився з військової служби.  
Згідно довідки Кіровоградської МСЕК серія МСЕ 2-18 АЗ № 007828 від 24 січня 2001 року позивач отримав третю групу інваліда війни.
20 вересня 2002 року медико-соціальна комісія визнала за позивачем статус особи, яка набула другу групу інвалідності (захворювання, яке пов`язане з виконанням військового обов`язку).
27 серпня 2018 року позивач звернувся з письмовою заявою в військовий комісаріат             м. Кропивницький з проханням виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням інваліда війни другої групи і частковою втратою працездатності внаслідок отримання кількох поранень, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії (республіка Афганістан). 
Згідно з витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги № 69 від 31 травня 2019 року позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.
03 червня 2019 року рішення затверджено керівником Міністерства.
Позивач вважаючи неправомірними рішення та дії відповідача, звернувся до суду з вищезазначеним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи виникло з моменту встановлення йому цієї інвалідності, у зв`язку з чим, позивач має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інвалід ІІ групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, та підтверджується відповідними документами. Отже захист порушеного права полягає у зобов`язанні Міністерства повторно розглянути звернення позивача з урахуванням правового висновку суду. 
Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи скаржника, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивач 13 березня 1995 року звільнився з військової служби.  
27 серпня 2018 року позивач звернувся з письмовою заявою в військовий комісаріат             м. Кропивницький з проханням виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням інваліда війни другої групи і частковою втратою працездатності внаслідок отримання кількох поранень, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії (республіка Афганістан). 
Згідно з витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги № 69 від 31 травня 2019 року позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги. 03 червня 2019 року рішення затверджено керівником Міністерства.
Відмова відповідача ґрунтується на тому, що позивач не має права на одержання одноразової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності в 1997році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів вважає таке рішення прийнято без врахування всіх обставин.
Відповідно матеріалам справи, позивач з січня 1986 року по лютий 1989 рік проходив військову службу в республіці Афганістан в складі 40 Армії, приймав активну участь в бойових діях, які проходили в цій країні.
12 липня 1987 року приймаючи участь в бойовій операції отримав черепно-мозкову травму, травму правого плеча, позвоночника, вогнепальне поранення м`яких тканей голені. З цього приводу знаходився на стаціонарному лікуванні військової частини ПП 71176 з 12 по 23 липня 1987 року.
11 жовтня 1987 року приймаючи участь в бойовій операції отримав поранення (контузію) струс головного мозку і касательні осколочні поранення голеней обох ніг. Був освідчений військово-лікувальною комісією військової частини ПП 99427 згідно протоколу № 112 від 25.10.1987 року.
13 березня 1995 року ОСОБА_1 звільнився з військової служби.  
Згідно довідки Кіровоградської МСЕК від 04.03.1997р. позивачу вперше встановлено ІІ гр.. інвалідності. (а.с. 22)
20 вересня 2002 року медико-соціальна комісія визнала за позивачем статус особи, яка набула другу групу інвалідності (захворювання, яке пов`язане з виконанням військового обов`язку) (а.с. 24)
Позивач звернувся 27 серпня 2018 року  з письмовою заявою в військовий комісаріат м. Кропивницький з проханням виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням інваліда війни другої групи і частковою втратою працездатності внаслідок отримання кількох поранень, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії (республіка Афганістан). 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до ст. 41 закону №2232, на час звернення позивача до відповідача із заявою,  виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" .
Призначення одноразова грошова допомога визначені ст.ст. 16, 16-1.,16-2, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011), на час звернення позивача до відповідача із заявою.
Судом встановлено, що дійсно, на час встановлення позивачеві ІІІгр інвалідності, норма ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», визначала, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ від 19 серпня 1992 р. N 488 затверджені Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум.
Проте "обов`язкове особисте державне страхування" та "одноразова грошова допомога" є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. 
Як вбачається з матеріалів справи, у позивача змінилась група інвалідності з ІІІ та ІІ, проте відповідач не встановив, тієї обставини та часу, що у разі встановлення позивачу більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення іншої групи інвалідності, та чи дає вона право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, чи виникло  право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги та чи було здійснено виплату суми обов`язкового особистого державного страхування з урахуванням того, що п. 3 постанови № 499 визначено порядок виплат страхових сум за страховими випадками, що сталися до 1 січня 2007 року, відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488 (далі - Умови, постанова № 488 відповідно).
Таким чином є вірними висновки суду першої інстанції про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату грошової допомоги від 27.08.2018р.
Враховуючи зазначене, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що на час вирішення даної справи встановлено, що відповідач протиправно відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги, з підстав визначених у відмові.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги  висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до ч. 1-3  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 229, 310, 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України – залишити без задоволення.
Рішення  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року у справі №340/1928/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправних дій  та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення.
                    Повне судове рішення складено 08 січня 2020року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак