ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року	Львів	Справа № 460/1608/19 пров. № 857/11917/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Старунського Д.М.,
суддів Большакової О.О., Качмара В.Я.,
за участю секретаря судового засідання Луців І.І.,
представника позивача                             Губара В.Є.,
представника відповідача                         Терновець А.В.,
розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної установи "Городоцький виправний центр №131" на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі № 460/1608/19 (рішення ухвалено в м. Рівне, головуючий суддя Недашківська К.М., повний текст рішення складений 23.09.2019) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Городоцький виправний центр №131" про визнання протиправними та скасування постанов,

                                                     в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 05.07.2019 звернувся в суд із адміністративним позовом до Державної установи "Городоцький виправний центр №131", в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову чергового помічника начальника Державної установи "Городоцький виправний центр (№131)" Р.В.Радчені від 17.05.2019 про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого ОСОБА_1 в дисциплінарний ізолятор; визнати протиправною та скасувати постанову №31 начальника Державної установи "Городоцький виправний центр (№131)" В.В.Гордіюка від 03.06.2019 про поміщення засудженого ОСОБА_1 в дисциплінарний ізолятор.
В обґрунтування позову зазначає, що оскаржувані постанови є протиправними, оскільки в ДІЗО його поміщено як захід реагування на порушення режиму відбування покарання, постанова винесена неуповноваженою на це особою (ЧПНУ, а не начальником установи) та за відсутності визначених абз.6 п.5 розділу XXI Правил підстав (терміновий випадок та неможливість попередити злочин або грубе порушення). Наголошує, що 17.05.2019 спиртні речовини не вживав, проте перебував у хворобливому стані через отит (запалення вуха). Однак, працівники установи у той же день провели освідчення на стан сп`яніння спеціальним технічним засобом "Індикатор АГ1200", за результатами якого встановили наявність у нього стану алкогольного сп`яніння. При вході у приміщення, в якому проводилося свідчення він виявив, що технічний засіб вже був під`єднаний до електромережі, а мундштук, в який йому запропонували дмухати, - розпакований та вставлений у втулку засобу, тобто не був стерильним. Жодного документа за результатами освідування йому на стан сп`яніння складено не було, освідування, проводилося за сумнівною процедурою, а технічний засіб, використаний працівниками установи при освідуванні, не пройшов повірку робочого засобу вимірювальної техніки та не має сертифікату відповідності, тому результати його використання не можуть вважатися достовірними. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано постанову від 17 травня 2019 року про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого ОСОБА_1 в дисциплінарний ізолятор, та постанову №31 від 03 червня 2019 року про поміщення засудженого ОСОБА_1 в дисциплінарний ізолятор.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Державна установа "Городоцький виправний центр №131" оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно визнано оскаржені позивачем постанови протиправними, оскільки такі є вмотивованими, містять обґрунтування у обранні відповідачем саме поміщення в дисциплінарний ізолятор у якості виду дисциплінарного стягнення, за умовами виявлених обставин з урахуванням раніше накладеного дисциплінарного стягнення, причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінки засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, пояснення засудженого щодо суті проступку. Доказами підтвердження вчинення позивачем проступку, яке виразилось у вживанні спиртовмісних речовин є: вмотивовані рапорти адміністрації установи; висновок службового розслідування; довідка про наявність дисциплінарних стягнень; витяг з протоколу про перебування ОСОБА_1 на профілактичному обліку як особи, схильної до вживання, виготовлення та зберігання наркотичних, спиртних та одурманюючих речовин.
Скаржник також зазначає, що 17.05.2019 відповідно до рапорту чергового помічника начальника установи Р.В. Радчені було встановлено перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння. За результатами медичного освідчення визначено концентрацію алкоголю, що перевищувала 150 мг/м. Від пропозиції пройти освідчення в КЗ "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" позивач відмовився, а адміністрація установи не уповноважена примусити позивача на проходження освідування в медичному закладі на встановлення стану сп`яніння. Після чого ОСОБА_1 було поміщено в ДІЗО уповноваженою особою на 24 години до прибуття начальника установи. Вказує, що оскаржені постанови прийняті у встановлені законодавством строки.
Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, у просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
У судовому засіданні представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Представник відповідача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 03.11.2015 року Рівненським міським судом Рівненської області за ст. 185 ч. 2 КК України строк на 3 роки обмеження волі, 10.02.2018 прибув у Державну установу "Городоцький виправний центр (№131)"для відбування покарання у виді обмеження волі.
Відповідно до постанови чергового помічника начальника ДУ "Городоцький виправний центр (№131)" Радчені Р .В.про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого в дисциплінарний ізолятор ДУ "Городоцький виправний центр (№131)" від 17.05.2019 у зв`язку з допущенням засудженим ОСОБА_1 вживання спиртних речовин, на підставі пункту 5 розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань засудженого тимчасово поміщено в ДІЗО до прибуття начальника установи (а.с.10).
Згідно з постановою начальника "Городоцький виправний центр (№131)" Гордіюка В.В. №31 від 03.06.2019 у зв`язку з допущенням 17.05.2019 засудженим ОСОБА_1 порушення встановленого порядку відбування призначеного покарання, яке виразилося у вживанні спиртовмісної речовини, засудженого ОСОБА_1 поміщено в дисциплінарний ізолятор строком на 10 діб, з виводом на роботу (а.с.11).
Не погоджуючись з вказаними постановами, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів, які б стверджували ту обставину, що засуджений перебував у стані алкогольного сп`яніння, тобто в його крові перебувала спиртовмісна речовина, яка згідно рапортів виявлена у засудженого, відповідач суду не надав. Факт вчинення проступку засудженим ОСОБА_1 не доведений належними та допустимими доказами.
Колегія суддів погоджується з такими висновками першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Правовий статус засуджених, гарантії захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядок застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядок діяльності; нагляд і контроль за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними, врегульовано Кримінально-виконавчим кодексом (КВК) України.
Відповідно до статті 1 КВК України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Частиною четвертою статті 59 КВК України встановлено, що особи, засуджені до обмеження волі, зобов`язані: виконувати законні вимоги адміністрації виправного центру, які стосуються порядку відбування призначеного покарання; сумлінно працювати у місці, визначеному адміністрацією виправного центру; постійно знаходитися в межах виправного центру під наглядом, залишати його межі лише за спеціальним дозволом адміністрації цього центру, проживати за особистим посвідченням, яке видається взамін паспорта; проживати, як правило, у спеціально призначених гуртожитках; з`являтися за викликом адміністрації виправного центру; виконувати в разі залучення роботу із самообслуговування та благоустрою виправного центру.
За змістом ч. 5 ст. 59 КВК України засудженим до обмеження волі забороняється: придбавати, використовувати, зберігати при собі та на території, де вони проживають, а також доставляти на цю територію предмети, вироби і речовини, перелік яких визначений Міністерством юстиції України; вживати спиртні напої і пиво, наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги чи інші одурманюючі засоби.
Згідно вимог ч. 10 ст. 59 КВК України порядок і умови виконання покарання у виді обмеження волі і нагляду за засудженими визначаються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.
За приписами пункту 3 розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України №2186/5 від 29.12.2014, засудженим, зокрема, забороняється:придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено; вживати спиртні напої, наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги чи інші одурманюючі засоби.
До засуджених, які порушують трудову дисципліну і встановлений порядок відбування покарання, адміністрація виправного центру може застосовувати такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; заборона проживати поза гуртожитком строком до трьох місяців; заборона виходу за межі виправного центру у вільний від роботи час на строк до трьох місяців; поміщення в дисциплінарний ізолятор строком до десяти діб (ч. 1 ст. 68 КВК України).
Відповідно до абз. 6 пункту 5 розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань у разі відсутності начальника установи виконання покарань у термінових випадках, коли іншими заходами попередити злочин або грубе порушення неможливо, засуджені можуть бути поміщені в ДІЗО або в карцер до прибуття начальника установи або особи, яка виконує його обов`язки, але не більше ніж на 24 години, за постановою про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додаток 27), винесеною ЧПНУ.
Згідно ч. 1 ст. 69 КВК України заходи заохочення і стягнення накладаються письмово і усно та відображаються в особовій справі засудженого.
Як вказують частини четверта та п`ята цієї статті, при призначенні заходів стягнення враховуються мотиви і обставини вчинення порушення, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого по суті проступку. Накладені стягнення мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого. Стягнення може бути накладене тільки на особу, яка вчинила проступок, не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилася перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Відповідно до ч. 9 ст. 69 КВК України стягнення у виді поміщення в дисциплінарний ізолятор застосовується в порядку, визначеному статтями 134, 135 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 134 КВК України унормовано, що при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.
Стягнення може бути накладене лише на особу, яка вчинила проступок, і не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ч. 3 ст. 134 КВК України).
Згідно ч. 8 ст. 134 КВК України поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання.
Стаття 135 КВК України визначає процедуру дисциплінарного провадження.
Так, згідно частини 1 цієї статті питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.
Згідно частин 2, 3 цієї статті до складу дисциплінарної комісії входять начальник установи виконання покарань, його заступники та начальники служб установи, які за своїми функціональними обов`язками безпосередньо спілкуються з особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі. Очолює дисциплінарну комісію начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов`язки. На засідання дисциплінарної комісії запрошуються й інші особи, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності. Члени спостережних комісій на відповідній території мають право бути присутніми на засіданні дисциплінарної комісії та мають право дорадчого голосу.
Відповідно до ч. 6 цієї статті матеріали про порушення доповідаються на засіданні дисциплінарної комісії начальником відділення соціально-психологічної служби у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб. 
Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини п`ятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу. Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії. Начальник установи виконання покарань має право поміщати засудженого в дисциплінарний ізолятор строком до однієї доби до прийняття рішення про застосування стягнення у разі порушення режиму відбування покарання, що полягало у перебуванні у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, участі в конфліктній ситуації, бійці, масових заворушеннях або інших діях, що створюють серйозну загрозу підтримці порядку в установі.
Відповідно до ч. 7 цієї статті рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду.
Судом встановлено, що 17 травня 2019 року працівниками відповідача встановлено порушення режиму позивачем -вживання спиртовмісної речовини. 27 травня 2019 року  прийнятий висновок за результатами службового розслідування, а 03.06.2019 - постанова №31 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор. 
Із врахуванням положень ч. 3 ст. 134 КВК України колегія суддів вважає, що оскаржена постанова №31 начальника ДУ "Городоцький виправний центр (№131)"прийнята в межах передбачених законом строків. 
Згідно Висновку службового розслідування по факту грубого порушення режиму відбування покарання засудженим до обмеження волі ОСОБА_1 , судом встановлено, що 17.05.2019 близько 20 години 30 хвилин, під час обходу території житлової зони, а саме біля лазне-прального комплексу черговим помічником начальника установи старшим лейтенантом внутрішньої служби Радченею Р.В. було виявлено засудженого до обмеження волі ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю із ротової порожнини, порушена вимова, почервоніння очей. Відразу засудженого ОСОБА_1 було супроводжено до чергової частини, де запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою медичного препарату - індикаторів парів етанолу в повітрі, що вдихається в "ІНДИКАТОР АГ 1200" заводський номер 371 упакований згідно вимог ТУ У 05795783.002-2000, на що засуджений погодився. Перевірка здійснювалась наступним шляхом: засуджений ОСОБА_1 видихав повітря з ротової порожнини в мундштук, який знаходився в спеціальному отворі медичного препарату. У результаті проведення медичного освідчення даним препаратом було встановлено світлову індикацію "АЛКОГОЛЬ", тобто концентрація парів етанолу перевищує 150 мг/м.куб. На пропозицію прослідувати до комунального закладу "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" м. Рівне для проведення медичного освідчення на предмет встановлення стану алкогольного сп`яніння засуджений ОСОБА_1 відмовився в категоричній формі.
Засуджений ОСОБА_1 надав письмове пояснення, яким факту вживання спиртних напоїв не вказав. Проведеною перевіркою встановлено, що засуджений ОСОБА_1 напередодні, у вечірній час доби на відділенні СПС №1/1 виготовляв за допомогою хліба та цукру саморобну бражну закваску, а 17.05.2019 вжив її. Даний факт правопорушення підтверджується рапортами старшого лейтенанта внутрішньої служби Фрейздорфа Д . І. , Радчені В.В. та іншими матеріалами перевірки.
Також, в матеріалах справи наявні рапорти чергового помічника начальника установи Радчені Р .В . від 17.05.2019 та оперуповноваженого ОГ старшого лейтенанта внутрішньої служби Фрейздорфа Д.І. від 27.05.2019.
Разом з тим, суд першої інстанції вірно вказав, що відповідач не представив суду жодного доказу, зокрема і документа за результатами медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою медичного препарату "Індикатор АГ 1200", який би стверджував ту обставину, що засуджений ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, із наявністю в його крові спиртовмісної речовини чи наявністю концентрації парів етанолу, що перевищували 150 мг/м.куб., як це наведено у вищевказаних рапортах працівників адміністрації установи.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що засуджений не був доставлений до Комунального закладу "Рівненський обласний центр психіатричного здоров`я населення" Рівненської обласної ради для проведення медичного освідчення на предмет встановлення стану алкогольного та наркотичного сп`яніння.
Відповідач не спростував твердження ОСОБА_1 , що при вході у приміщення, в якому проводилося освідчення, він виявив розпакований мундштук, в який йому було запропоновано дмухати, тобто технічний засіб вже був під`єднаний до електромережі, а мундштук не був стерильним.
Сертифікати відповідності приладу "Індикатор АГ 1200" та проходження ним повірки суду також не надано.
Твердження відповідача, що результати медичного освідування зафіксовані в рапортах працівників установи, не можуть бути  допустимим та достатнім  доказом та об`єктивно вказувати на допущення засудженим ОСОБА_1 проступку у формі перебування в стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів зазначає, що не встановлений достатніми доказами факт виготовлення засудженим ОСОБА_1 саморобної бражної закваски з хліба та цукру, оскільки такий грунтується на самих лише рапортах, а посилання відповідача на пояснення іншого засудженого, який підтвердив факт виготовлення та вживання засудженим ОСОБА_1 саморобної бражної закваски з хліба та цукру, суд не може оцінити на підставі повного та об`єктивного дослідження, оскільки вказаний документ, відповідно до пояснень представника відповідача, було вилучено з особової справи засудженого ОСОБА_1 з метою недопущення фізичної розправи відносно іншого засудженого «Особа ».
З огляд на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не було доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт виготовлення та вживання ОСОБА_1 спиртовмісних речовин.
Таким чином, постанова чергового помічника начальника ДУ "Городоцький виправний центр (№131)" Радчені Р.В. від 17.05.2019 про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого ОСОБА_1 дисциплінарний ізолятор прийнята на підставі пункту 5 розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань засудженого тимчасово поміщено в ДІЗО до прибуття начальника установи є протиправною та підлягає скасуванню, позаяк згідно рапортів працівників установи та висновку службового розслідування була прийнята у зв`язку з ознаками алкогольного сп`яніння після проведеної перевірки, однак під час судового розгляду такий факт належними та допустимими доказами в розумінні положень КАС України не підтверджений, а лише вказує на підозру у вживанні засудженим ОСОБА_1 спиртовмісних речовин.
За визначенням статті 131-1 КВК України дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавленні волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою. Персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, заходів стягнення.
Також необхідно звернути увагу, що в силу вимог ч.3 ст.134 КВК України стягнення може бути накладене лише на особу, яка вчинила проступок і не передбачає можливість накладення відповідного стягнення за підозрою на вживання спиртовмісної речовини чи її виготовленні, як це встановлено судом. 
Відтак, за недоведеністю вчинення позивачем проступку, що виражено у виготовленні та вживанні ОСОБА_1 спиртовмісної рідини, суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про визнання постанови №31 начальника Державної установи "Городоцький виправний центр (№131)"Гордіюка В.В. від 03.06.2019 про поміщення засудженого ОСОБА_1 в дисциплінарний ізолятор протиправною і такою, що підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Враховуючи встановлене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
 
                                                        п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної установи "Городоцький виправний центр №131" залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі № 460/1608/19 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Д. М. Старунський 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. Я. Качмар  	
                                                                                Повне судове рішення складено 29.01.2020