Ухвала
 
23 січня 2020 року
м. Київ
справа № 752/11116/14-ц
провадження № 61-1604 ск 20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кривцової Г. В. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня         2016 року задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк». Стягнуто у солідарному порядку на користь банку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у сумі 163 318, 71 доларів США та 309 780, 55 грн пені. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                   ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У клопотанні, доданому до касаційної скарги, ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, у якому зазначає, що повних текстів оскаржуваних рішень не отримувала                 до 10 січня 2020 року. Також вказує на те, що не була належним чином повідомлена про судове засідання, в якому оголошувалося рішення суду першої інстанції від 06 вересня 2016 року.
У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Аналіз тексту оскаржуваного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року свідчить, що відповідач ОСОБА_1 надіслала до суду письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи. Це судове рішення було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 29 вересня 2016 року.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.
Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).
Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Доводів про наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України, для перевірки поважності причин пропущення указаного процесуального строку, зокрема, неповідомлення про розгляд справи в суді апеляційної інстанції та виникнення обставин непереборної сили, касаційна скарга не містить.
Крім того, встановлено, що заявник ОСОБА_1 зареєстрована за однією адресою з відповідачем ОСОБА_2 , який оскаржував в касаційному порядку рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року      в 2017 році, і постановою Верховного Суду від 25 липня 2018 року вказані судові рішення було залишено без змін. Матеріали касаційного провадження свідчать, що відповідачам  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлялась поштова кореспонденція на зазначену в касаційній справі поштову адресу, про не отримання поштових відправлень чи зміну адреси для листування відповідачами не повідомлялося.
Зазначені обставини свідчать про те, що заявнику ОСОБА_1 було відомо про наявність оскаржуваних судових рішень та їх касаційне оскарження.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Доказів наявності обставин непереборної сили заявником також не надано.
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень.
Інші виключні випадки передбачені частиною третьої зазначеної статті для поновлення строку на касаційне оскарження у клопотанні не зазначені, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтею 393, частини третьої статті 394 ЦПК України,
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                        Г. В. Кривцова