УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАНИ
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                      14 січня 2020 року
м. Київ
справа № 680/317/18
провадження № 51-6200 ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 березня 2019 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 листопада 2019 року,
встановив:
Вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 березня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 366, частиною 2 статті 191 Кримінального кодексу України (далі – КК) та призначено остаточне покарання із застосуванням частини 1 статті 70 КК у виді  позбавлення волі строком на 1 рік із позбавленням права обіймати посади, пов`язані із організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 2 роки.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 листопада 2019 року вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 березня 2019 року залишено  без змін.
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 не погоджується із зазначеними судовими рішеннями, просить їх змінити шляхом перекваліфікації її дій з частини 1 статті 366, частини 2 статті 191 КК на частину 1 статті 190 КК та призначити покарання із застосуванням статті 75 КК.
В обґрунтування своїх вимог засуджена ОСОБА_4 посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі–КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.
Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Так, згідно з вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 березня 2019 року, копія якого долучена до касаційної скарги, при кваліфікації судом дій ОСОБА_4 було встановлено час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, передбачені положеннями статті 91 КПК. Зокрема, оцінивши у сукупності досліджені докази, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що мале місце саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем, пов`язане із внесенням до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що й обумовило необхідність кваліфікації діяння ОСОБА_4 за сукупністю злочинів,  передбачених статтями 191, 366 КК України. 
Щодо призначення покарання, то відповідно до вимог статті 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Зі змісту судового рішення, долученого до касаційної скарги, вбачається, що Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області  у вироку від 12 березня 2019 року при призначенні покарання було враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень ( зокрема те, що злочин, передбачений частиною 2 статті 191 КК є злочином середньої тяжкості і належить до корупційних злочинів, а злочин, передбачений частиною 1 статті 366 КК - до злочинів невеликої тяжкості), особу винної, яка раніше не була судима, одружена, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання. Обставинами, які пом`якшують покарання засудженої, суд визнав щире каяття,  активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяної шкоди. Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції  дотримався  практики ЄСПЛ, викладеної у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року, де було зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Хмельницький апеляційний суд в ухвалі від 28 листопада 2019 року, оцінивши докази, досліджені судом першої інстанції у їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про належну кваліфікацію дій ОСОБА_4 за частиною 2 статті 191 КК та частиною 1 статті 366 КК, а призначене покарання таким, що відповідає загальним засадам, зазначеним у статті 65 КК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 (із змінами та доповненнями), з чим і погоджується суд касаційної інстанції. 
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись статтею 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 березня 2019 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 листопада 2019 року.
Ухвала є остаточною та  оскарженню не підлягає.
Судді: 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3