ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1814/19                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС  про визнання протиправним та скасування рішення

                                                      В С Т А Н О В И В : 
          
10.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 10.01.2019 UA100210/2019/000014/2 та про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 10.01.2019 № UA100210/2019/00054.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно, незважаючи на наявність усіх документів, що підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару та обраний метод її визначення, прийняла рішення про коригування митної вартості товарів.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 позов задоволено у повному обсязі.    
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем були подані документи, які підтверджують митну вартість товарів за ціною договору, а відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним рішення.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що під час проведення контролю і перевірки наданих документів відповідачем були виявленні розбіжності і не надано відомості щодо числових значень складових митної вартості, а саме декларантом не надано банківські платіжні документи, страхові документи та документи про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав висновки суду першої інстанції.
Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Відповідно до частини 2 статті 213 КАС України неявка сторін, які належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає за огляду на таке. 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 11.12.2018 позивач придбав легковий автомобіль для перевезення людей, що використовувався: марка "VW", модель "PASSAT", ідентифікаційний номер (кузова): НОМЕР_1 , загальна кількість місць (включаючи місце водія): 5, призначений для використання по дорогах загального користування (для перевезення пасажирів), тип кузова: універсал, тип двигуна: дизельний, номер двигуна: немає даних, робочий об`єм циліндрів двигуна: 1968 см3, потужність: 103 кВт, колісна формула: 2*4, екологічний клас: Євро 5, календарний рік виготовлення: 2012, модельний рік виготовлення: 2012, колір: чорний. Торгівельна марка: VW Виробник: Volkswagen AG. Країна виробництва: DE.
13.12.2018 року позивачем зроблена передоплата за митне оформлення придбаного автомобіля у розмірі 56    800,00 грн. і оформлено попередню митну декларацію UA100210/2018/664752 від 13.12.2018.
15.12.2018 року вказаний автомобіль (фактичний пробіг 275714 кілометрів) було самостійно позивачем ввезено на територію України і пред`явлено для митного огляду.
На підтвердження митної вартості товару, декларантом подано митному органу пакет документів, а саме:
0380 рахунок № 18/0030 від 11.12.2018;
1701 акт про проведення огляду № UA205010/2018/218147 від 15.12.2018;
2800 малий технічний паспорт «Fahrzeugbrief» НОМЕР_2 від 03.12.2018;
2800 великий технічний паспорт «Fahrzeugschein» НОМЕР_4 від 20.11.2018;
9000 код ІПН позивача ;
9201 дублікат квітанції № 0.0.1210209658.1 від 13.12.2018;
9801 закордонний паспорт № НОМЕР_3 позивача від 22.12.2015;
9802 паспорт громадянина України  позивача.
17.12.2018 позивач отримав спеціалізований інформаційний оціночний висновок ресурсу "Volkswagen" № 051937/28330022 від 17.12.2018, для VIP - кода автомобіля НОМЕР_1 з пробігом 275714 кілометрів, який враховує всі необхідні технічні характеристики аналогічних оцінюваному транспортних засобів, але без врахування їх технічного стану.
22.12. 2018 року позивач  уклав договір № 116/2018/К/Пр з митним брокером,  яким в подальшому було подано митну декларацію № UA 100210/2018/446481.
Митну вартість товару було визначено декларантом за основним методом - за ціною договору (контракту) в розмірі 4    200,00 Євро.
За результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів митницею під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої декларантом митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари встановлено, що декларантом не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, що підтверджується відомостями із графи 44 митної декларації; згідно п. 4 ч. 2  ст. 53 Митного кодексу України  (далі -  МК України) до основних (не додаткових) документів, що підтверджують митну вартість належать: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; оскільки, автомобіль купувався за кордоном, на момент подачі до митного оформлення документів до митниці в Києві мали бути подані банківські платіжні документи, однак такі документи митниці не подавались; не поданні страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, що передбачено п. 8 ч. 2  ст. 53 МК України; не були подані транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, як передбачено п. 6 ч. 2  ст. 53 МК України; документи декларантом подано без перекладу, як того вимагає  ст. 254 МК України.
Реалізовуючи своє право на можливість упевнитися в достовірності або точності будь - якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості товарів, декларанту відповідно до ч. 3  ст. 53 МК України  шляхом надіслання електронного повідомлення, запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Позивачем додатково було надано заяву № 01/9778 від 04.01.2019, фінансову квитанцію про сплату б/н від 11.01.2018, Schwache від 17.12.2018 № 051937/28330022.
Відповідач прийняв спірне рішення про коригування митної вартості товарів від 10.01.2019 UA100210/2019/000014/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 10.01.2019 № UA100210/2019/00054, оскільки, подані декларантом документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числове значення заявленої митної вартості. 
Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені і знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.
Колегія суддів відповідно до  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України  переглядає судове рішення суду першої інстанції в даній справі в межах доводів апеляційної скарги позивача.
Стаття 19 Конституції України  передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Митний кодекс України від 13.03.2012 р. № 4495-VІ  (надалі  МК) встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування.
Відповідно до  статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч.1-3  ст.54 МК  контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно п.2  ст. 52 МК  декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до  статті 54 МК України, контроль за правильністю визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. При цьому, митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.
Частиною другою  статті 53 МК України  визначено перелік основних документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості товарів, а саме: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Декларанта було зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, що передбачені  статтею 53 МК України.
            Згідно із пунктом 1 глави 1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів (далі - Правила), затверджених  наказом Мінфіну від 24 травня 2012 року № 598, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 1 червня 2012 року за № 883/21195, рішення про коригування митної вартості товарів (далі - Рішення) - це закріплення результатів здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів як до, так і після їх випуску відповідно до вимог статей  54  і  55 МК України.
Статтею 57 МК України  передбачені такі методи визначення митної вартості товарів: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій  статті 58 цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій  статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Відповідно до частини другої  статті 58 МК України  метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу.
Згідно матеріалів справи, позивач при подачі митної декларації для підтвердження заявлених відомостей подав перелік документів для підтвердження митної вартості товару відповідно до  ст.53 Митного кодексу України.
Враховуючи вищенаведені норми закону, колегія судді погоджується із висновками суду першої інстанції, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце лише  у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 31.03.2015 року у справах №21-127а15 та №21-53а15, від 11.09.2012 року у справі №2а-18673/09/0570 та Верховним Судом у постанові від 19.06. 2018 р. у справі № 826/6346/16.
Матеріалами справи підтверджено,  що позивач придбав транспортний засіб за ціною заявленою для митного оформлення. На підтвердження митної вартості імпортованого транспортного засобу позивач надав рахунок № 18/0030 від 11.12.2018 з вказаною сплаченою вартістю по ціні нетто, в розмірі 4    200,00 Євро, фінансова квитанція про сплату від 11.12.2018 з вказаною вартістю товару по цінні нетто, в розмірі 4    200,00 Євро, яка була фактично сплачена за товар; експортна митна декларація країни експорту Намеччини MRN 18DE736196966305E9.
Отже, враховуючи вищенаведені обставини та зазначені норми закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, оскільки позивачем були подані документи, які підтверджують митну вартість товарів за ціною договору, а відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним рішення.
          Згідно з частиною 2  статті 74 КАС України  обставини, які за законом повинні бути     підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими     засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Частиною 1  ст. 77 КАС України  передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення про коригування митної вартості, тому    позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що усі наведені аргументи апелянта, є такими, що не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.    
        Надаючи оцінку всім доводам сторін та учасників справи, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.
Повний текст постанови виготовлено 02.03.2020р.
Керуючись статтями  308,  309,  3.10,  313,  315,  316,  321,  322,  325,  328,  329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

                                                 П О С Т А Н О В И В  :

Апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 р. - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС  про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без змін.            
Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Колегія суддів:                                                                                              О.В. Карпушова

                                                                                                              Л.В. Губська  

                                                                                                                       О.В. Епель