ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 р.	Справа № 440/1630/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Старосуда М.І. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.
           представника позивача Ошека О.А.
         представника відповідачів Шевченко Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков,  м. Полтава, повний текст складено 09.09.19 року по справі № 440/1630/19
за позовом          ОСОБА_1      
до        Державної податкової служби України  ,        Головного управління ДПС у Полтавській області       треті особи         Шевченківський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції міста Полтава у Полтавській області ,        Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області   
про визнання бездіяльності протиправною та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, правонаступником якої є ДПС України (надалі по тексту відповідач-1), Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС України у Полтавській області (надалі по тексту відповідач-2), треті особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції міста Полтава у Полтавській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, в якому  просив суд:
- визнати незаконною та протиправною бездіяльність ДФС України щодо неприйняття у встановленому Податковим кодексом України порядку і передбачених ним рішень по скаргам позивача від 18.02.2019 на податкову вимогу від 18 січня 2019 року № 577-50 ГУ ДФС у Полтавській області про сплату 4480 грн заборгованості по сплаті єдиного податку з фізичних осіб, а також на рішення № 60/16-01 про опис майна у податкову заставу, яке 18.01.2019 прийнято начальником управління у м. Полтава ГУ ДФС у Полтавській області;
- визнати скасованими податкову вимогу від 18 січня 2019 року № 577-50 ГУ ДФС у Полтавській області і визначену в ній суму податкового боргу у розмірі 4480 грн по сплаті  єдиного податку з фізичних осіб, а також рішення № 60/16-01 про опис майна у податкову заставу, яке 18.01.2019 прийнято начальником управління у м. Полтава ГУ ДФС у Полтавській області.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду  від 28.08.2019 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом  першої інстанції норм матеріального права, на невідповідність висновків  суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Полтавського окружного  адміністративного суду від 28.08.2019 року та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позов.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що  відповідачем не надано доказів та не доведено правомірності прийняття оскаржуваної вимоги від 18 січня 2019 року № 577-50 ГУ ДФС у Полтавській області про сплату заборгованості з  єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 4480 грн та рішення № 60/16-01 про опис майна у податкову заставу, прийнятого 18.01.2019  начальником управління у м. Полтава ГУ ДФС у Полтавській області, а також відповідачем не надано доказів, а  судом першої  інстанції не встановлено, що відповідачем  по скаргам позивача від 18.02.2019 на  вказані вимогу та  рішення  приймалися вмотивовані рішення у встановлені  податковим кодексом строки.
Відповідачі надали відзиви на   апеляційну скаргу позивача, в яких просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не  підлягають, виходячи з наступного.
Судом першої  інстанції встановлено, що 29.02.2016 ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) зареєстрований в якості фізичної особи підприємця, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 2 588 000 0000 037658 /а.с. 55/.
05.05.2017 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 25880060003037658 про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 /а.с. 62 зворотний бік/.
23.01.2019 ГУ ДФС у Полтавській області направлено позивачу поштове відправлення з податковою вимогою від 18.01.2019 № 577-50 та з рішенням № 60/16-01 про опис майна у податкову заставу /а.с. 91/.
07.02.2019 вказане поштове відправлення було отримане уповноваженою особою за довіреністю.
Не погодившись із вказаними податковою вимогою та рішенням про опис майна у податкову заставу, позивач 18.02.2019 звернувся із скаргами на них до ДФС України /а.с. 50-51, 53/.
ДФС України, розглянувши скарги ОСОБА_1 , своїм листом від 12.03.2019 №11458/6/99-99-17-05-15 повідомило позивача, що після надходження скарг платника податків контролюючим органом проведено інвентаризацію щодо правильності відображення розрахунків в ІКП з єдиного податку з фізичних осіб та її дані 28.02.2019 приведено у відповідність до вимог чинного законодавства. За даними ІТС "Податковий блок", станом на 04.03.2019 податковий борг ОСОБА_1 відсутній. Вказано, що податкова вимога ГУ ДФС у Полтавській області від 18.01.2019 № 577-50 вважається відкликаною, а рішення про опис майна у податкову заставу від 18.01.2019 № 60/16-01 - таким, що втратило юридичну силу.
Не погоджуючись з наведеними діями та рішеннями, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з  відсутності підстав  для вжиття заходів  судового захисту з огляду на не підтвердження доводів  позивача  про порушення його прав оскаржуваними діями та  рішеннями.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Предметом оскарження у справі є податкова вимога від 18 січня 2019 року № 577-50 ГУ ДФС у Полтавській області про сплату податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 4480 грн, рішення № 60/16-01 про опис майна у податкову заставу, яке 18.01.2019 прийнято начальником управління у м. Полтава ГУ ДФС у Полтавській області та бездіяльність ДФС України щодо неприйняття у встановленому Податковим кодексом України порядку і передбачених ним рішень по скаргам позивача від 18.02.2019 на податкову вимогу від 18 січня 2019 року № 577-50 ГУ ДФС у Полтавській області та рішення № 60/16-01 про опис майна у податкову заставу, яке 18.01.2019 прийнято начальником управління у м. Полтава ГУ ДФС у Полтавській області.
Так, пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, передбачено, що у разі, коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Згідно з вимогами розділу ІІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Мінфіну від 30.06.2017,  № 610, податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - ІТС) контролюючих органів.
Пунктом 3 розділу ІІІ вказаного Порядку          передбачено, що податкова вимога, крім загальних реквізитів, повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Згідно з пунктом 5  розділу І Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом  Мінфіна від 07.04.2016,  № 422,  контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.
При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.
У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.
З матеріалів справи слідує, що за даними ІТС "Податковий блок" станом на 17.01.2019 у ОСОБА_1 обліковувався податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 4480 грн.
У зв`язку з наявністю податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 4480 грн. 18.01.2019 в автоматичному режимі на підставі даних ІТС контролюючих органів ОСОБА_1. сформована податкова вимога № 577-50 на суму 4480 грн із зазначенням відповідно до даних Державного реєстру фізичних осіб адреси місця проживання позивача - Україна, АДРЕСА_1 .
Після надходження скарг позивача від 18.02.2019 ГУ ДФС у Полтавській області  27.02.2019 року прийнято рішення про коригування облікових показників інтегрованої картки платника № 142.
Згідно вказаного рішення для приведення у відповідність інтегрованої  картки позивача  проведено коригування облікових показників шляхом зменшення основної суми податку на 4480,00 грн, пені  у  розмірі 913,61 грн та штрафних санкцій у розмірі 240,00 грн, розрахованих в автоматичному режимі.
Отже, на підставі рішення про коригування облікових показників інтегрованої картки платника № 142 від 27.02.2019 року відбулося зменшення основної суми податку на 4480,00 грн, зазначену у податковій вимозі  № 577-50 від 18.01.2019 року.
Відповідно до підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.
Відповідно до  пп.14.1.137 п. 14.1 ст. 14 ПК України орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Пунктом 95.1 статті 95 ПК України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Отже, з аналізу приписів пп.14.1.137 п. 14.1 ст. 14, п. 95.1 ст. 95 ПК України слідує, що в розумінні податкового кодексу органом стягнення є контролюючий орган, який здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу.
Пунктом 60.2 статті 60 Податкового кодексу України встановлено, що у випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі. 
Відповідно до  пп.14.1.152 п. 14.1 ст. 14 ПК України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.
Аналіз наведених норм дає підстави  дійти висновку, що податкова вимога може бути відкликана у разі  погашення податкового боргу, зокрема, контролюючим органом шляхом зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.
Враховуючи те, що на підставі рішення про коригування облікових показників інтегрованої картки платника № 142 від 27.02.2019 року відбулося зменшення основної суми податку на 4480,00 грн, то колегія суддів  погоджується з висновками суду першої інстанції, що податковий борг був погашений самостійно контролюючим органом на  підставі зазначеного рішення.
28.02.2019 дані інтегрованої картки платника приведено у відповідність до вимог чинного законодавства. 
За даними ІТС "Податковий блок", станом на 04.03.2019 податковий борг ОСОБА_1 відсутній. 
Відсутність податкового боргу у сумі 4480 грн підтверджується наданими ГУ ДФС у Полтавській області до суду інтегрованими картками платника податків /а.с. 164-179/.
Отже, в зв`язку з відсутністю податкового боргу, який був погашений податковим органом, податкова вимога ГУ ДФС у Полтавській області від 18.01.2019 № 577-50 вважається відкликаною.
Підставою для відкликання оскаржуваної вимоги стало погашення податкового боргу самим контролюючим органом шляхом коригування облікових показників інтегрованої картки позивача.
 Станом на час подання позову та на день розгляду справи  оскаржувана вимога ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 18.01.2019 №577-50 вважається відкликаною, тобто не створює для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав, та безпосередньо не породжує для позивача будь-яких обов`язків. 
З матеріалів справи також слідує, що відповідачем прийнято рішенням про опис майна у податкову заставу № 60/16-01 від 18.01.2019, яким відповідно до ст. 89 ПК України вирішено здійснити опис  майна, що перебуває у власності позивача.
Відповідно до 88.1 статті 88 Податкового кодексу України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Згідно з підпунктом 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Відповідно до підпункту 93.1.1 пункту 93.1 статті 93 Податкового кодексу України, майно платника податків звільняється з податкової застави з дня отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку.
Пунктом 93.2 статті 93 ПК України передбачено, що підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.
Враховуючи наявність рішення про коригування облікових показників інтегрованої картки платника № 142 від 27.02.2019 року, на підставі якого відбулося погашення податкового боргу позивача, то майно позивача є таким, що вважається звільненим із податкової застави. 
Отже, рішення про опис майна у податкову заставу № 60/16-01 від 18.01.2019 є таким, що втратило юридичну силу.
Згідно частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
У пункті 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
З наведених процесуальних норм випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право на момент звернення до суду.
При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення прав особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливості реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.
З огляду на те, що на час розгляду справи податкова вимога від 18 січня 2019 року № 577-50 ГУ ДФС у Полтавській області вважається відкликаною, а  рішення про опис майна у податкову заставу № 60/16-01 від 18.01.2019 є таким, що втратило юридичну силу, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів судового захисту в частині вимог про визнання скасованими податкової вимоги від 18 січня 2019 року № 577-50 ГУ ДФС у Полтавській області та рішення № 60/16-01 про опис майна у податкову заставу, яке 18.01.2019 прийнято начальником управління у м. Полтава ГУ ДФС у Полтавській області.
Оцінюючи аргумент позивача наведений в апеляційній скарзі про те, що відповідачем не надано доказів погашення податкового боргу органом стягнення,  до якого податковий орган не відноситься орган,  колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до  пп.14.1.137 п. 14.1 ст. 14 ПК України орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до п. 95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Отже, до органів стягнення віднесені контролюючи органи уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу, а тому відповідач в розумінні Податкового кодексу України відноситься до органу стягнення.
Погашення податкового боргу відбулося на підставі рішення контролюючого органу про коригування облікових показників інтегрованої картки платника № 142 від 27.02.2019 року, а отже вказаним рішенням підтверджено погашення контролюючим органом податкового боргу у розмірі 4480,00 грн.
Щодо вимог позивача про  визнання незаконною бездіяльність ДФС України щодо неприйняття у встановленому Податковим кодексом України порядку і передбачених ним рішень по скаргам позивача від 18.02.2019, колегія суддів  зазначає наступне.
Скарги ОСОБА_1 від 18.02.2019 на оскаржувану вимогу та рішення про опис майна у заставу надійшли до ДФС України 20.02.2019. 
У вказаних скаргах позивач просив контролюючий орган скасувати податкову вимогу ГУ ДФС у Полтавській області  від 18.01.2019 № 577-50 та рішення про опис майна у податкову заставу від 18.01.2019 № 60/16-01.
Згідно з пунктом 56.8 статті 56 Податкового кодексу України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. 
ДФС України в останній день двадцятиденного строку на вказані скарги було направлено ОСОБА_1 лист від 12.03.2019 № 11458/6/99-99-17-05-15, в якому повідомлено позивача про відсутність предмета оскарження, зазначеного у скаргах позивача від 18.02.2019 року у зв`язку з тим, що податкова вимога ГУ ДФС у Полтавській області  від 18.01.2019 № 577-50 вважається відкликаною, а рішення про опис майна у податкову заставу від 18.01.2019 № 60/16-01 - таким, що втратило юридичну силу /а.с. 46/.
Враховуючи надсилання позивачу у строки визначені пунктом 56.8 статті 56 Податкового кодексу України листа від 12.03.2019 № 11458/6/99-99-17-05-15, в якому повідомлено позивача про відсутність предмета оскарження, колегія суддів приходить до висновку про відсутність бездіяльності ДФС України щодо неприйняття рішень по скаргам позивача від 18.02.2019.
Оцінюючи аргумент позивача наведений в апеляційній скарзі про те, що надісланий позивачу лист від 12.03.2019 № 11458/6/99-99-17-05-15 не є вмотивованим рішенням контролюючого органу, оскільки в ньому не зазначено, що він є рішенням або про повне незадоволення скарг, або про часткове  незадоволення скарг, або про повне задоволення скарг,  а отже, відповідачем не виконано вимоги  пункту 56.8 статті 56 Податкового кодексу України та не надіслано позивачу вмотивоване рішення у строки визначені податковим законодавством, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п.56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до п. 56.8 ст. 56 ПК України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.
Отже, з аналізу наведеної норми слідує, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги.
Колегія суддів зазначає, що приписами  ст. 56 ПК України не передбачено виключного переліку рішень, що приймаються за результатами розгляду скарг.
Наказом Міністерства фінансів України від 21 жовтня 2015 року N 916 затверджено Порядок оформлення і подання  скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами (далі Порядок № 916).
Цей Порядок розроблено на підставі статті 19- 1 розділу I та статей 55, 56 глави 4 розділу II Податкового кодексу України, статті 24 глави 4 розділу I Митного кодексу України, з урахуванням вимог статті 8 Закону України "Про звернення громадян".
Згідно з п.2 розділу ІХ  Порядку № 916 за  результатами розгляду скарги контролюючий орган приймає одне з таких рішень:
1) повністю задовольняє скаргу платника податків та скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується;
2) частково задовольняє скаргу платника податків та в окремій частині скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується;
3) залишає скаргу без задоволення, а рішення контролюючого органу, яке оскаржується, без змін;
4) зменшує (збільшує) суму грошового зобов`язання. 
Скарги ОСОБА_1 від 18.02.2019 на оскаржувану вимогу та рішення про опис майна містили вимоги про їх скасування.
У строки  визначені вказаною нормою Податкового кодексу позивачу було надіслано відповідь на скарги у формі листа, в якому зазначено, що предмет оскарження, зазначений у скаргах позивача від 18.02.2019 року, відсутній через те, що на час розгляду скарг податкова вимога ГУ ДФС у Полтавській області  від 18.01.2019 № 577-50 вважається відкликаною, а рішення про опис майна у податкову заставу від 18.01.2019 № 60/16-01 - таким, що втратило юридичну силу.  
Відповідь контролюючого органу, надана позивачу у листі,  є вмотивованою та наданою у строки передбачені п. 56.8 ст. 56 ПК України.  
Колегія суддів зазначає, що не зазначення контролюючим органом в листі  про задоволення чи не задоволення скарг не  порушує  права позивача, оскільки на час розгляду скарг позивача   податкова вимога ГУ ДФС у Полтавській області  від 18.01.2019 № 577-50 вважається відкликаною, а рішення про опис майна у податкову заставу від 18.01.2019 № 60/16-01 - таким, що втратило юридичну силу, а тому предмет розгляду був відсутній.
При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачем оскаржується бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення по його скаргам, проте відповідачем бездіяльності щодо надання  рішення за результатами розгляду скарг допущено не було, оскільки  позивачу у строки визначені Податковим кодексом України надано рішення по його скаргах, викладене у формі листа.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до  п.8 ч.1 ст.4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.
Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Отже,  рішення суб`єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, таке рішення є юридично значимим, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. Втім, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.
Рішення відповідача у формі листа про результати розгляду скарг саме по собі не є юридично значеним для позивача, оскільки не має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, не містить приписів вчинити обов`язкові дії позивачу та не створює для нього жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав позивача, не порушує права, свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин, відтак безпосередньо не порушує права та інтереси позивача.
Такий висновок  узгоджується з правовою позицією Верховного Суду наведеній у постанові від 12.07.2019 року по справі № 813/5256/13-а, від 31.05.2019 року по справі №826/1023/16, від 24.06.2019 року по справі №826/11001/15.
Отже, надісланий позивачу  лист від 12.03.2019 № 11458/6/99-99-17-05-15 не порушує прав позивача, оскільки предмет розгляду скарг на час їх розгляду був відсутній.
Крім того, відповідно до п.56.9 ст.56 ПК України якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.
Отже, у разі не надіслання платнику податків у визначені строки  рішення за його скаргою така скарга вважається задоволеною, а оскаржуване  рішення в силу вимог закону вважається скасованим, а тому порушене право платника податків у разі неприйняття податковим органом вмотивованого рішення є захищеним в силу закону.
При цьому, у вказаній  справі податкова вимога ГУ ДФС у Полтавській області  від 18.01.2019 № 577-50 на час розгляду скарг є вже відкликаною, а рішення про опис майна у податкову заставу від 18.01.2019 № 60/16-01 - таким, що втратило юридичну силу, а отже дії відповідача щодо направлення позивачу рішення у формі листа не порушують прав та інтересів позивача.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Таким чином, надавши оцінку аргументам позивача, колегія суддів зазначає, що доводи ОСОБА_1 наведені в  апеляційній скарзі є необгрунтованими.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Відповідно до ст.  242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом  відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на  підставі  повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.          
Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення,   рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове  рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.   
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315,  321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.08.2019 року по справі № 440/1630/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    М.І. Старосуд   	
Повний текст постанови складено  28.02.2020 року