ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«21» січня 2020 року
м. Харків
справа № 643/14985/19-ц
провадження № 22ц/818/1029/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Бровченка І.О., Маміної О.В.,
за участю секретаря - Колосовської А.Р.
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М.,
третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А.,
особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року в складі судді Мельникової І.Д.
в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитро Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та просив визнати виконавчий напис №7686 приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 28 жовтня 2013 року, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив зупинити стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено; зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №7686 від 28 жовтня 2013 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про заміну одного заходу забезпечення іншим.

Клопотання мотивовано тим, що, незважаючи на вжиті ухвалою суду заходи забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису, 21 жовтня 2019 року Державним підприємством «СЕТАМ» реалізовано квартиру АДРЕСА_1 , та її покупцем є ОСОБА_2 .

Вказав, що на підставі зазначених обставин приватним виконавцем Бабенком Д.А. 25 жовтня 2019 року складено акт про реалізацію предмета іпотеки та закінчено виконавче провадження, і такі рішення приватного виконавця ним оскаржені.

Зазначив, що у зв`язку з викладеним необхідно замінити захід забезпечення позову для того, щоб не відбулась подальша реалізація спірного нерухомого майна, що унеможливить ефективний захист та поновлення його прав.

Вказав, що ОСОБА_2 має бути залучена до участі у справі, про що подано окреме клопотання, а також, що у зв`язку з продажем квартири ним в подальшому буде змінено предмет позову, зокрема, доповнено позов новими вимогами.

Просив замінити захід забезпечення позову іншим, а саме: накласти арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про заміну заходу забезпечення позову - задоволено; замінено захід забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №7686 від 28 жовтня 2013 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , іншим, а саме: накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну заходу забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Зазначила, що оскаржувана ухвала суду порушує її права та обмежує її у реалізації правомочностей власника; що вона є добросовісним набувачем вказаної квартири, яку придбала на електронних торгах, правомірність проведення яких позивачем не оскаржується, та її право власності зареєстровано належним чином; що позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову тягне за собою ризик невиконання чи ускладнення виконання рішення суду; що позивачем заявлено вимоги немайнового характеру, тобто судове рішення у такій справі не вимагатиме примусового виконання та накладення арешту на квартиру жодним чином не вплине на виконання рішення; що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам до виконавчого документа, оскільки не містить всіх належних реквізитів.

17 січня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_1 вважав ухвалу законною, а апеляційну скаргу необгрунтованою. При цьому посилався на те, що замінений захід забезпечення позову є його захистом від можливого продажу квартири та складної процедури її витребування. Разом з відзивом він надав копію клопотання про залучення як співвідповідача ОСОБА_2 , копію заяви про збільшення позовних вимог, яку зареєстровано судом першої інстанції 12 грудня 2019 року, в якій зазначив відповідачем ОСОБА_2 та в прохальній частині заяви просив суд визнати акт про реалізацію предмета іпотеки від 25 жовтня 2019 року недійсним та скасувати видане приватним нотаріусом свідоцтво про право власності від 01 листопада 2019 року на ім`я ОСОБА_2 .

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, ухвалу суду - змінити.

Ухвала суду першої інстанції мотивована наявністю підстав для заміни заходу забезпечення позову, а саме зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса на арешт квартири, на яку цим написом запропоновано звернути стягнення, оскільки в процесі розгляду справи зазначене майно примусово реалізовано.

Проте, повністю погодитися з такою ухвалою неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до  кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України  суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2  статті 149 ЦПК України  забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Статтею 156 ЦПК України передбачено, що за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Як вбачається з виділених матеріалів справи у провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2019 року відкрито провадження у справі.

Виділені матеріали справи свідчать про те, що 03 травня 2007 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , належна ОСОБА_1 на праві власності (а. с. 3-6).

28 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №7686, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - вищезазначену квартиру, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього майна, задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», який є правонаступником іпотекодержателя, та відшкодувати витрати на вчинення виконавчого напису у загальному розмірі 349 961,32 грн (а. с. 6-7, 17).

ОСОБА_1 в обґрунтування позову про визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вказав, що порушено процедуру його видачі, оскільки сума заборгованості не є безспірною, з дня виникнення вимоги минуло більше трьох років, а також, що на спірні правовідносини поширюється Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Разом з тим, на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом вже тривала процедура виконання оскаржуваного виконавчого напису в межах виконавчого провадження, відкритого 13 березня 2019 року приватним виконавцем Бабенком Д.А. (а. с. 19-21).

У зв`язку з чим, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2019 року забезпечено позов ОСОБА_1 шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису (а. с. 33).
Однак, 21 жовтня 2019 року Державним підприємством «СЕТАМ» проведено електронні торги, за результатами яких реалізовано квартиру АДРЕСА_1 , та її покупцем є ОСОБА_2 , що підтверджується актом приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та постановою про закінчення виконавчого провадження від 25 жовтня 2019 року (а. с. 38-41, 42-44).

01 листопада 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на зазначену квартиру та зареєстровано за нею право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформацією з реєстру від 04 листопада 2019 року № 187376185 та 16 грудня 2019 року №193191341 (а. с. 49-52, 65). 

У зв`язку з зазначеними обставинами позивач просив замінити захід забезпечення позову для того, щоб не відбулась подальша реалізація предмета іпотеки, на який звернуто стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису, шляхом арешту цього майна.

Предметом позову ОСОБА_1 на час розгляду заяви про заміну заходів забезпечення позову є вимога немайнового характеру, отже, майбутнє рішення суду у разі її задоволення не вимагатиме примусового виконання.

Водночас, як вбачається з виділених матеріалів справи, за оскаржуваним виконавчим написом звернено стягнення на майно позивача.

Таким чином, в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення прав позивача.

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі №  910/1040/18.
З урахуванням встановлених обставин справи, оскільки на підставі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса відкрито виконавче провадження, в процесі якого, всупереч вжитих судом заходів забезпечення позову у вигляді зупинення звернення стягнення, реалізовано квартиру, що є предметом спірного виконавчого напису, існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача у разі задоволення позову.

Існування вжитого судом заходу забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення за спірним виконавчим написом дійсно є недоцільним, оскільки як вбачається з виділених матеріалів справи виконавчий напис вже виконано, тобто такий захід не забезпечить поновлення прав позивача у випадку задоволення його вимог, отже наявні підстави для його заміни.

Разом з тим, накладаючи арешт на квартиру, яка є предметом спірного виконавчого напису, суд першої інстанції не врахував принципу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, який передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права, за захистом якого заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу чи іншій особі здійснювати певні дії.
При цьому, судова колегія звертає увагу на додатки, надані позивачем до відзиву до апеляційної скарги, в яких він вказав як співвідповідача ОСОБА_2 та змінив позовні вимоги, з яких вбачається, що він фактично оспорює набуття права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що в спірній квартирі вона на теперішній час не проживає, оскільки в ній здійснюється ремонт.

Керуючись принципами розумності та співмірності, непорушності права власності, судова колегія вважає за доцільне ухвалу суду в частині заміни виду забезпечення позову, накладення арешту на квартиру  АДРЕСА_1 змінити, та вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження вказаної квартири, що є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

За таких умов, власник квартири не буде обмежений у своїх правомочностях щодо володіння та користування нею, окрім можливості відчуження майна, та одночасно ризик унеможливлення ефективного захисту прав позивача у справі буде усунуто.

Крім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими і в разі вирішення спору між сторонами можуть бути скасовані судом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , що оскаржувана ухвала порушує її права та обмежує у реалізації правомочностей власника, тоді як до участі у справі вона не залучена, копію ухвали їй не направлено; що вона є добросовісним набувачем вказаної квартири, яку придбала на електронних торгах, її право власності зареєстровано належним чином, та позивач не оскаржує правомірність електронних торгів, судова колегія відхиляє, оскільки положення частини першої статті 150 ЦПК України не виключають можливість вжиття заходів забезпечення позову щодо майна, що не належить відповідачу, якщо це питання становить предмет спору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 вересня 2019 року по справі № 175/59/18, провадження № 61-37158св18.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо того, що позивачем заявлено вимоги немайнового характеру, тобто судове рішення у такій справі не вимагатиме примусового виконання та накладення арешту на квартиру жодним чином не вплине на виконання рішення; що позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову тягне за собою ризик невиконання чи ускладнення виконання рішення суду, є безпідставними, оскільки положення ЦПК України не передбачають обмежень щодо застосування заходів забезпечення позову при пред`явленні вимог як немайнового, так і майнового характеру. У даному випадку, не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за яким він звернувся до суду.

Доводи ОСОБА_2 , що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам до виконавчого документа, оскільки не містить всіх належних реквізитів, судова колегія не бере до уваги, оскільки зазначені підстави не є порушеннями процесуальних норм, що зумовлюють скасування оскаржуваної ухвали.

Таким чином, враховуючи необхідність під час вжиття заходів забезпечення позову дотримуватись вимог розумності, обґрунтованості та співмірності виду забезпечення позову, зазначеного у заяві з заявленими вимогами, судова колегія дійшла висновку, що доцільним та достатнім буде заміна такого виду заходу забезпечення позову як заборона відчуження квартири АДРЕСА_1 , на яку запропоновано звернути стягнення оскаржуваним виконавчим написом, що є підставою для зміни ухвали суду в частині обраного заходу забезпечення позову.
Оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті, підстав для розподілу судових витрат за розгляд справи апеляційним судом не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року - змінити в частині заміни виду забезпечення позову.
Замінити захід забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №7686 від 28 жовтня 2013 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , іншим, а саме: забороною відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва від 01 листопада 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за номером № 6240.
В іншій частині ухвалу суду - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 І.О. Бровченко

                                                                       О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 22 січня 2020 року.