Ухвала
іменем України 
20 січня 2020 року
м. Київ
справа № 404/2087/18
провадження № 51-6498 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати  Касаційного кримінально суду      у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 23 вересня 2019 року,
встановив:
За вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2019 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі статті 71 КК шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2017 року ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 вересня 2019 року вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо нього. 
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
 
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що згідно зі                     статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
 
Зокрема, засуджений наводить перелік норм кримінального процесуального закону, які, на його думку, порушено судами першої та апеляційної інстанцій, без належного обґрунтування такої позиції щодо їх порушення в конкретному кримінальному провадженні, а також не зазначає з яких підстав, передбачених статтею 438 КПК, на його думку, слід скасувати оскаржувані судові рішення.
Також, засуджений, вважає, що суд першої інстанції повинен був повернути обвинувальний акт для усунення порушення вимог КПК, допущених на стадії досудового розслідування, однак не зазначає такі порушення та не вказує їх вплив на постановлення незаконних, на його думку, судових рішень.
При цьому, засуджений, посилаючись на недопустимість доказів у кримінальному провадженні, а саме показання свідків, не наводить конкретних мотивів такої позиції з урахуванням їх впливу на незаконність судових рішень.
Також, засуджений, не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції щодо нього, не вказує яких помилок допущено цим судом при постановленні оскаржуваного рішення.
Крім того, доводи засудженого щодо зміни запобіжного заходи не впливають на доведеність або недоведеність його винуватості та не є підставою для закриття кримінального провадження.
Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.
 
До того ж, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
-залишити судове рішення без змін, а касаційну скаргу – без задоволення;
-скасувати судове рішення та призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
-скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження
-змінити судове рішення.
Однак засуджений у касаційній скарзі ставить вимогу до касаційного суду про постановлення справедливого рішення, однак такі вимоги не конкретизовані та  викладені не у відповідності до статті 436 КК України.
 
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху. 
 
З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд        
 
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 23 вересня 2019 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали. 

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

            Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                        ОСОБА_3