ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року	Львів	Справа № 500/1759/19 пров. № 857/11525/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                         Большакової О.О.,
суддів                                                             Курильця А.Р., Мікули О.І., 
з участю секретаря судового засідання           Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року (суддя першої інстанції Мартиць О.І., м. Тернопіль, повний текст складено 02.10.2019),

В С Т А Н О В И В :

22 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання таким, що не відповідає Конституції і законам України та скасування податкового повідомлення - рішення №0121580-5408-1915 від 21 травня 2019 року, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості 18010200 в сумі 1443,59 грн. за 2018 рік.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.
Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення не вмотивоване, відтак прийняте з порушенням норм процесуального права. Просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Обґрунтовуючи незгоду, апелянт зокрема зазначає, що судом не враховано, що відповідачем не підтверджено факт оприлюднення рішення Підгороднянської сільської ради від 21 грудня 2017 року №318 до дати прийняття оскарженого податкового рішення, а отже не є доведеною і правомірність прийнятого ним рішення, яким визначена сума податкового зобов`язання, виходячи з розміру ставки податку 0,25% на підставі зазначеного рішення ради, а тому таке рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Вважає, що правове регулювання у сфері оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки певних категорій осіб, в тому числі і його, спотворює сутність обов`язку держави щодо гарантування права власності, оскільки не узгоджується з принципом рівності.
Представники учасників справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення повісток. 
Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником житлового будинку загальною площею 275,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .  
21.05.2019 Головним управлінням ДФС у Тернопільській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0121580-5408-1915, яким ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік в розмірі 1443,59 грн.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач оскаржив його до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем доведено правомірність та законність його дій при прийнятті податкового повідомлення - рішення.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен повинен сплачувати податки та збори у порядку і розмірах, встановлених законом.
Пунктом 16.1 статті 16 ПК України, зокрема, передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Вимогами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України передбачено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, за 1 кв. м. бази оподаткування.
Підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, зокрема, передбачено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку (далі - ППР), та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Нормами підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України передбачено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Вимогами підпункту 266.7.4 пункту 266.4 статті 266 ПК України визначено, що органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Згідно з рішенням Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 21.12.2017 № 318 ставка податку для об`єктів житлової нерухомості встановлена у розмірі 0,25 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (календарного) року за 1 кв.м.
На підставі зазначеного рішення, податковим органом складено розрахунок податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік по об`єкту оподаткування, який належить позивачу, а саме житловий будинок загальною площею 275,1 кв. м. за адресою АДРЕСА_1.
Факт перебування вказаного будинку у його власності позивач не оспорює.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у контролюючого органу були наявні підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення №0121580-5408-1915 від 21 травня 2019 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягав сплаті в сумі 1443,59 грн.
Щодо доводів апелянта про те, що відповідачем не підтверджено факт оприлюднення рішення Підгороднянської сільської ради від 21 грудня 2017 року №318 до дати прийняття оскарженого податкового рішення, то такі є безпідставними не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Частиною 11 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, зокрема, що доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації на інформаційних стендах.
На виконання ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року про витребування доказів, Підгороднянською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області надано суду інформацію про оприлюднення рішення щодо встановлення ставки податку на нерухоме майно на 2018 рік (фото з дошки оголошень сільської ради).
Відтак, Підгороднянською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області було виконано вимоги чинного законодавства щодо оприлюднення рішення про встановлення ставки податку на нерухоме майно на 2018 рік у порядку, встановленому Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про доступ до публічної інформації».
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повний текст постанови складено 20 січня 2020 року.