ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5933/18  Номер провадження 22-ц/814/152/20	Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати  з розгляду цивільних справ:
Головуючого - судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго»

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2019 року, ухвалене суддею Троцькою А.І., повний текст рішення складено - 23 вересня 2019 року

у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.
Позовна заява мотивована тим, що взаємовідносини підприємства "Полтаватеплоенерго" та відповідачів по наданню послуг з теплопостачання регулюються ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005. Нормами зазначених вище нормативних актів передбачено, що плата за комунальні послуги справляється за затвердженими в установленому порядку тарифами. На споживачів покладається обов`язок сплачувати за отримані послуги у строки, встановлені договором або законом. Договір між сторонами про надання послуг не укладався, але підприємство "Полтаватеплоенерго' надавало послуги теплопостачання за адресою АДРЕСА_1 , загальною опалювальною площею 33,5 кв.м., а відповідачі такі послуги прийняли та від їх отримання не відмовлялися. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Відповідно до п. 18 зазначених Правил споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця. Розмір плати за надані послуги становить: за послугу централізованого опалення - 1332,82 грн./Гкал. протягом опалювального періоду, за послугу з централізованого постачання гарячої води - 73.61 грн./куб.м. Покладені законодавством зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання боржники не виконували. За період з 01.03.2015 року по 27.03.2018 року утворилася заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 21 234,92 грн. За період з 01.05.2015 по 01.09.2018 нараховано індекс інфляції у розмірі 3 183,76 грн. та 3% річних в сумі 1 005,36 грн. Загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 25 424,04 грн. ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» просило суд стягнути у солідарному порядку з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання з врахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 25 424,04 грн., стягнути з відповідачів сплачений судовий збір в розмірі 1 762 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2019 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання за період з 20.03.2018 року по 27.03.2019 року, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, у розмірі 386, 57 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судовий збір у розмірі 26,78 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2019 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про виправлення описки в рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2019 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задоволено.
Виправлено описку у рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2019 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.
Викладено другий абзац резолютивної частини рішення в такій редакції:
«Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання за період з 20.02.2018 року по 27.03.2018 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, в розмірі 386,57 грн.».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що квартира за адресою  АДРЕСА_1 , перебувала у власності ОСОБА_2  з 20.02.2018 року по 27.03.2018 року, а тому з ОСОБА_2 повинна бути стягнута заборгованість у розмірі за теплопостачання до квартири АДРЕСА_3 за період з 20.02.2018 року по 27.03.2018 року, що, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, складає 386,57 грн. З 01.03.2015р. по 27.03.2018р.   ОСОБА_2  не був споживачем наданих послуг у розумінні Закону України «Про житлово- комунальні послуги». Крім цього, судом не встановлено факту наявності договірних відносин між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 та отримання ним послуг з теплопостачання, доказів того, що він є власником квартири або ж проживав в ній як член сім`ї власника та несе тягар утримання, суду першої інстанції не надано, відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 відсутні, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги до нього є безпідставними та задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 липня 2016 року у цивільній справі № 554/9887/15-ц повністю задоволені вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ј частку квартири АДРЕСА_3 ; виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення. Також задоволено позовні вимоги КП «Житлово-експлуатаційна організація № 2» до ОСОБА_1 , треті особи Територіальна громада м. Полтава Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради про виселення з самоправно зайнятого жилого приміщення. Виселено без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_1 із самоправно зайнятого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2017 року заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 залишено без змін. В частині задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» до ОСОБА_1 про виселення з самоправно зайнятого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення - відмовлено. 02 березня 2017 року Октябрським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_3 . 27 березня 2017 року за заявою стягувача старшим держаним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області Стасівою Л.С. за вказаним виконавчим документом відкрито виконавче провадження № 53628543 про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_3 . Добровільно ОСОБА_1 рішення суду не виконав та у встановлений у постанові строк з квартири не виселився, державний виконавець у порядку, передбаченому статтею 66 Закону України «Про виконавче провадження», розпочав примусове виконання рішення суду. 15 травня 2017 року на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу державного виконавця. 23 травня 2017 року державним виконавцем здійснено вихід до квартири з метою перевірки факту виконання рішення суду в частині виселення з квартири, але ОСОБА_1 двері не відкрив, про що в присутності понятих було складено акт. 24 травня 2017 року на адресу ОСОБА_1 направлено повторну вимогу з повідомленням про те, що на 01 червня 2017 року щ 10.00 год. заплановане примусове виселення із залученням працівників Полтавського відділу поліції для охорони громадського порядку. В призначений державним виконавцем день і час, в присутності понятих та працівників поліції, за відсутності ОСОБА_1 , який будучи належним чином повідомлений про дату та час проведення виконавчих дій, був відсутній у квартирі на початок їх проведення, державними виконавцями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , якими було здійснено примусове входження до квартири та проведено опис наявного в ній майна. В ході проведення опису майна ОСОБА_1 з`явився в квартирі АДРЕСА_3 , але свої речі забирати відмовився та просив відкласти виконавчі дії до 02 червня 2017 року для надання йому часу отримати та надати виконавцю докази скасування рішення суду, яке стало підставою для проведення виконавчих дій щодо його примусового виселення, про що було складено відповідний акт. 01 червня 2017 року ОСОБА_2 прийнято на відповідальне зберігання особисті речі ОСОБА_1 згідно переліку, зазначеного в актах державного виконавця. 02 червня 2017 року ОСОБА_1 у призначений державним виконавцем час до квартири не з`явився, а на адресу виконавчої служби подав письмову заяву, в якій відмовився забирати належні йому речі з квартири. 02 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до виконавчої служби з заявою про вжиття заходів щодо реалізації майна ОСОБА_1 , що перешкоджає йому користуватися квартирою. Оскільки жодних дій вчинено не було, 21 серпня 2017 року та 02 жовтня 2017 року повторно було подано скарги на бездіяльність виконавця на адресу Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області. У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави зі скаргою на бездіяльність державного виконавця. Звертав увагу суду на те, що не зважаючи на закінчення двохмісячного строку зберігання майна, визначеного частиною 78 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем не вжито заходів щодо його реалізації, а його перебування майна в квартирі перешкоджає нею користуватися. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2017 року у справі № 554/9887/15-ц скаргу ОСОБА_2 задоволено. Зобов`язано Шевченківський ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області невідкладно провести виконавчі дії з реалізації майна ОСОБА_1 . Також судом встановлено, що речі ОСОБА_1 до цього часу знаходяться в квартирі. Фактичне виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_3 відбулося лише у березні 2018 року, коли він повністю забрав свої речі з квартири. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у цивільній справі № 554/9887/150ц від 21 липня 2016 року та рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2017 року встановлено факт проживання за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ще з 2014 року, що і стало підставою для звернення до суду щодо його примусового виселення, яке відбулося у березні 2018 року. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до пояснень представника ОСОБА_2 встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 проживає особа ОСОБА_1 , який самовільно зайняв вказане житлове приміщення ще з 2014 року. Цей факт сторонами не заперечувався, оскільки приєднані матеріали цивільної справи№ 554/9887/15-ц в повній мірі підтверджують викладені обставини, а письмові пояснення, надані представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Остапенком А.І., жодним чином їх не спростовують. Суд першої інстанції неправильно тлумачив заперечення представника відповідача, які стосувалися лише стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з ОСОБА_2 , а не повністю, як зазначено в рішенні суду. Суд першої інстанції наголошував, що відповідно до матеріалів цивільної справи № 554/9887/15-ц, послугами ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» весь час з 2014 року, в тому числі, за період заявлених позовних вимог, фактично користувався комунальними послугами ОСОБА_1 , який проживав за вказаною адресою та повинен нести обов`язок щодо їх оплати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Остапенко А.І. просить рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги теплопостачання за період з 20.02.2018р. по 27.03.2018 р. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 386,57 грн. - залишити без змін, апеляційну скаргу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 вирішити на розсуд суду.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у квартиру АДРЕСА_3 , загальною опалювальною площею 55,5 кв.м.

Взаємовідносини ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідачів по наданню послуг з теплопостачання регулюються Житловим Кодексом України та «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року.

Відповідно до ст. ст. 64, 68 ЖК України та п.п.14, 17, 35 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17 травня 2005 року № 76, наймачі зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, в тому числі і за послуги з теплопостачання у строки, встановлені чинним законодавством, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 18 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17 травня 2005 року № 76, споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця. 

За період з 01.03.2015 року по 27.03.2018 року за квартирою АДРЕСА_3 утворилася заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 21 234,92 грн. За період з 01.05.2015 по 01.09.2018 нараховано індекс інфляції у розмірі 3 183,76 грн. та 3% річних у розмірі 1 005,36 грн. Загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 25 424,04 грн., що вбачається із розрахунку заборгованості (а.с. 7-10).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України № 1875-ІV від 24.06.2004 р. «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла станом на березень 2015 р. ): споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово- комунальну послугу; власником приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Частинами 1 та 2 ст. 19 Закону України № 1875-ІV від 24.06.2004 р. «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» № 1875-ІV від 24.06.2004 р. визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» № 2189-VIII (в чинній редакції), індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» № 2189-VIII (в чинній редакції), споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Як вбачається із паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 та довідки Житлово-будівельного кооперативу «СВЕТ» № 141 від 18.12.2018 р. ОСОБА_2 зареєстрований та фактично проживає з 09.07.1985 р. і по теперішній час за адресою АДРЕСА_2 ( а.с. 50-52).

Згідно довідки № 653 від 19.12.2018 р., виданої ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», на ім`я відповідача ОСОБА_2 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_3 з надання послуг за адресою АДРЕСА_2 ( а.с. 53).
20.02.2018 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 , витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 54).

На підставі договору дарування від 27.03.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Яровим О.Б., ОСОБА_2 подарував належну йому 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_8 (а.с. 55).

Таким чином вказана квартира перебувала у власності ОСОБА_2 з 20.02.2018 по 27.03.2018 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що з ОСОБА_2 повинна бути стягнута заборгованість за теплопостачання до квартири АДРЕСА_3 за період з 20.02.2018 року по 27.03.2018 року, що, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, складає 386,57 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог до відповідача ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду не встановлено факту наявності договірних відносин між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 та не надано доказів отримання ним послуг з теплопостачання, що він є власником квартири або ж проживав в ній як член сім`ї власника та несе тягар утримання, відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 відсутні.

Проте, апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 , виходячи з наступного. 

Предметом даного спору є стягнення солідарно заборгованості за послуги с теплопостачання з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за період з 01.03.2015 р. по 27.03.2018 р. у розмірі 21 234,92 грн., 3% річних - 1 005,36 грн., індексу інфляції - 3 183,76 грн., а всього 25 424,04 грн.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за послуги теплопостачання за період з 20.02.2018 р. по 27.03.2019 р. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних всього у розмірі 386,57 грн., оскільки, як правильно було встановлено судом першої інстанції і це не заперечується позивачем, що лише 20.02.2018 р. за ОСОБА_2 було здійснено державну реєстрацію прав власності на кв. АДРЕСА_4 і з цього часу він повинен нести тягар утримання квартири, що належить йому на праві приватної власності.

Оскільки відповідачі не є членами однієї сім`ї, між ними тривалий час до ухвалення судових рішень тривали спори з приводу визнання права власності на квартиру в порядку спадкування та виселення, то апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що підлягає розмежуванню період заборгованості за послуги теплопостачання з огляду на період користування кожним відповідачем квартирою.

Загальний період заборгованості за послуги теплопостачання згідно вимог позивача складає з 01.03.2015 р. по 27.03.2018 р. З 20.02.2018 р. по 27.03.2018 р. відповідач ОСОБА_2 був власником квартири, решта спірного періоду з 01.03.2015 р. по 20.02.2018 р. квартирою користувався відповідач ОСОБА_1 , як це вбачається із рішення Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2017 р., яке є чинним, встановлено, що згідно акту б/н від 17.07.2015 р., складеного майстрами технічних дільниць ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , майстром по ТОтаПР ОСОБА_11 , завіреного начальником КП ЖЕО №2, 17.07.2015 р. було проведено перевірку щодо акту проживання сторонньої особи у квартирі АДРЕСА_4 , при перевірці встановлено, що у квартирі за вказаною адресою після смерті ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає гр. ОСОБА_13 , який на вимогу представників КП «ЖЕО №2 звільнити помешкання категорично відмовився.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21.07.2016 р. та рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18.01.2017 р. встановлено, що ОСОБА_1 фактично проживав у спірній квартирі без законних на те підстав після смерті ОСОБА_12 , який представився співмешканцем померлої та заявляв про виключно свої права на квартиру. Вказаними судовими рішеннями він був виселений зі спірної квартири за позовом ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Виходячи з цих міркувань, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що решта розміру заборгованості (за мінусом стягнутої з ОСОБА_2 заборгованості 386,57 грн.), а саме 25 037,47 грн. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 , як фактичного користувача послуг з теплопостачання у період з 01.03.2015 р. по 20.02.2018 р., на користь позивача. Висновку суду першої інстанції про відмову у позові в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 протирічать фактичним обставинам справи, є безпідставними, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог до відповідача ОСОБА_1 .

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

По справі вбачається, що при подачі позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 176,20 грн. (а.с. 1), при подачі апеляційної скарги позивачем сплачено 2 881,50 грн. судового збору, а всього 3 057,70 грн., у разі задоволення позову цей збір підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

Згідно п.1,3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1,3,4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2019 рокув частині відмови у позові Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 25 037,47 грн. за період з 01.03.2015 р. по 20.02.2018 р.

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1735,57 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 січня 2020 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош         О. А. Лобов                 В. М. Триголов