ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року 
м. Київ

Справа №  910/5001/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пількова К. М., суддів: Багай Н. О., Дроботової Т. Б.,

за участю секретаря судового засідання - Жураховської Т. О.,

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД" 
представник позивача - Петраш С. А., адвокат 
відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"
представник відповідача - Курильченко К. О., адвокат

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2019 (суддя Підченко Ю. О.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 (головуючий суддя Коробенко Г. П., судді Козир     Т. П., Яковлєв М. Л.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД" до Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про розірвання договору,

1.          Короткий зміст позовних вимог
1.1.          15.04.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД" (далі - Позивач, Товариство) звернулося до Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (далі - Відповідач, Банк) з позовом про розірвання з 03.11.2016 Договору поруки № 4С13268И/П (далі - Договір), укладеного 25.10.2016 між Банком та Товариством.
1.2.  В обґрунтування позовних вимог Товариство послалося на те, що у зв`язку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Сегіна" (далі - ТОВ "Сегіна", боржник) своїх грошових зобов`язань перед кредитором за Кредитними договорами № 4С13268И від 22.04.2013 та від 13.01.2014 №4С14006И (далі - Кредитні договори), Позивач як поручитель за Договором погасив заборгованість боржника перед кредитором з кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 307 522  219,01 грн. Проте Банк всупереч умовам Договору не виконав зобов`язання щодо передачі Товариству належним чином засвідчених копій, що підтверджують обов`язки боржника за Кредитними договорами, що свідчить про істотне порушення Відповідачем умов Договору та підтверджують завдання Товариству суттєвої шкоди. 

2.          Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2.1.          12.07.2019 Господарський суд міста Києва рішенням, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019, у позові відмовив у повному обсязі. 
2.2. Судові рішення мотивовані тим, що положення статті 651 ЦК України пов`язують можливість розірвання договору у зв`язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні цього договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Однак Позивач не довів того, що невиконання Відповідачем зобов`язань з передання копій документів, які підтверджують обов`язок боржника за Кредитними договорами, значною мірою позбавило Позивача того, на що він розраховував під час укладення Договору; не надав доказів звернення до Відповідача з відповідною вимогою про надання документів, які підтверджують обов`язки боржника за Кредитними договорами та, відповідно, доказів на підтвердження відмови Відповідача передати Позивачу такі документи, а також на підтвердження завдання Позивачу шкоди внаслідок непередання зазначених документів. Також суди вказали на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження виконання Товариством обов`язку боржника за Кредитними договорами у повному обсязі. 

3.          Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1.          Позивач (Скаржник) подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та розірвати з 03.11.2016 Договір, укладений між Банком та Товариством. 

4.          Доводи Скаржника, викладені у касаційній скарзі
4.1. Суди першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясували обставини, які мають значення для справи, та не врахували положення частини першої статті 517, частини першої статті 556, пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), тим самим позбавивши Позивача процесуальних прав, передбачених частиною першою статті 2, частиною першою статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
4.2.          Позивач довів, що невиконання Відповідачем передбаченого пунктами 8 та 10 Договору (непередання Кредитних договорів та інших документів) є істотним порушенням, внаслідок якого Товариство позбавилось того, на що воно розраховувало при укладенні Договору, а також можливості вимагати від третьої особи повернення коштів, сплачених Позивачем за Договором, що свідчить про наявність підстав для розірвання Договору.
4.3.          Доцільним є застосування частини другої статті 517 ЦК України з огляду на те, що боржник має право не здійснювати виконання на вимогу поручителя до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав за основним зобов`язанням.
4.4.          У матеріалах справи містяться платіжні доручення на загальну суму 307     522 219,01 грн, які, у розумінні статей 76, 77 ГПК України є одними з таких, що підтверджують прямі збитки.
4.5.          Всупереч статті 236 ГПК України суди не дослідили повно та всебічно усі обставини справи, на які Позивач послався як на підставу своїх вимог, не встановили характер спірних правовідносин.
4.6.          Відповідно до частини третьої статті 556 ЦК України та статті 554 ЦК України Позивач має право на зворотну вимогу до боржника у тій частині, яку він виконав за борговими зобов`язаннями ТОВ "Сегіна" перед Відповідачем за Кредитними договорами в сумі 307 522 219,01 грн, і цим фактам суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки та не застосували норми частини другої статті 651 ЦК України, чим порушили права Позивача, гарантовані статтею 5 ГПК України та статтею 20 ГК України.
4.7.          Всупереч пункту 3 частини четвертої статті 238, пункту 3 частини першої статті 282 ГПК України суди попередніх інстанцій не зазначили мотивовану оцінку кожного аргумента, наведеного учасниками справи.
4.8.  Суди не дали оцінку недобросовісності Відповідача щодо невиконання ним своїх зобов`язань, встановлених пунктом 10 Договору, що призвело до того, що Позивач змушений вирішувати спір відповідно до частини другої статті 651 ЦК України, а не відповідно до статті 188 ГК України та пункту 14 Договору.
4.9. Суд, не досліджуючи обсяг основного зобов`язання, за виконання якого поручився Позивач, суть його порушення та розмір заборгованості, фактично встановив невиконання Позивачем зобов`язань боржника за Кредитними договорами, не з`ясував виконання кредитних зобов`язань та обсягу їх виконання.
4.10.          Всупереч пунктам 6, 7, 19 частини другої статті 182, пункту 3 частини другої, пунктів 2, 3 частини п`ятої, частини шостої статті 183 ГПК України, суди не здійснили всіх необхідних дій для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.
4.11.          Суди не застосували закон, який підлягає застосуванню, а саме пункти 5, 6 частини першої статті 3, статтю 638 ЦК України, статті 180 ГК України.

5.          Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
5.1.          У встановлений Судом строк відзив на касаційну скаргу від Відповідача не надійшов. У судовому засіданні представник Відповідача заперечив проти задоволення касаційної скарги, прийняті у справі судові рішення просив залишити без змін.

6.          Встановлені судами обставини
6.1.          25.10.2016 між Товариством (поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є Відповідач (кредитор), укладено Договір, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Сегіна" зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом за Кредитними договорами.
6.2.          За умовами пункту 17 цей Договір було укладено/підписано сторонами із використанням електронного цифрового підпису (печатки) із посиленим сертифікатом ключа Акредитованого Центру Сертифікації Ключів публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" у порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 03.06.2016, укладеної між сторонами.
6.3.          У пункті 3 Договору передбачено, що поручитель ознайомлений з умовами вищезазначених Кредитних договорів.
6.4.          Відповідно до пункту 4 Договору у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники в сумі заборгованості за кредитом та в сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.
6.5.          За змістом пунктів 5, 6 Договору у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитними договорами, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов`язання. Поручитель зобов`язаний виконати обов`язок, зазначений у письмовій вимозі кредитора, протягом 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної у пункті 5 цього Договору.
6.6.          Пунктом 8 Договору передбачено, що до поручителя, який виконав обов`язки боржника за кредитним договором, переходять усі права кредитора за кредитним договором і договором (ами) застави (іпотеки), укладеним у цілях забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов`язання.
6.7.          Відповідно до пункту 10 Договору кредитор зобов`язаний у випадку виконання поручителем обов`язку боржника за кредитним договором, передати поручителю протягом 5 робочих днів з моменту виконання обов`язків належним чином посвідчені копії документів, які підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором.
6.8.          У пункті 12 Договору зазначено, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, становить 5 років.
6.9.          На підтвердження виконання зобов`язань за Договором Позивач надав суду копії відповідних платіжних доручень № 363 від 26.10.2016 на суму 276     507     425,34 грн та № 364 від 26.10.2016 на суму 31 014 793,67 грн.

7.          Позиція Верховного Суду
7.1.          Відповідно до пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. 
7.2.          За приписами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
7.3.          Згідно з вимогами статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. 
7.4.          Відповідно до вимог частин першої, другої статті 556 ЦК України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. 
7.5.          Правовий аналіз частини другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання. Цей висновок узгоджується з положенням частини першої статті 512 ЦК України, яка передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов`язанні внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №  6-466цс15, від 07.10.2015 у справі №  6-932цс15, постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №   907/759/17, від 07.08.2018 у справі №  910/22259/17, від 14.08.2018 у справі №  910/22454/17, від 28.08.2018 у справі № 910/20809/17, від 19.02.2019 у справі №  910/4427/18. 
7.6.          При цьому у разі повного виконання обов`язку боржника новий кредитор має право вимагати від первісного кредитора виконання обов`язку з передачі документів, які підтверджують вимоги до боржника.  
7.7.          Разом з цим, відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
7.8.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. 
7.9.          За положенням частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
7.10.          Як передбачено пунктом 14 Договору дострокове розірвання договору здійснюється за письмовою згодою сторін.
7.11.          Разом з цим, відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 
7.12.          Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №  910/22259/17, від 14.08.2018 у справі №  910/22454/17, від 28.08.2018 у справі №  910/20932/17 від 02.10.2018 у справі №  910/21033/17 від 16.10.2018 у справі № 910/3568/18, від 19.02.2019 у справі № 910/4427/18. 
7.13.           Крім того, оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13. 
7.14.           При цьому саме лише невиконання первісним кредитором обов`язку з передачі документів, що підтверджують обов`язки боржника за Кредитним договором, не свідчить про відсутність у нового кредитора права вимоги до боржника, з огляду на що посилання Скаржника (пункт 4.3) на доцільність застосування до спірних правовідносин частини другої статті 517 ЦК України Суд відхиляє.
7.15.          Доказів того, що непередання Відповідачем документів, які підтверджують право вимоги до боржника, перешкоджає Позивачу у стягненні з боржника сплачених коштів судам не надані. 
7.16.          З огляду на наведене посилання Скаржника (пункт 4.2) на доведеність тієї обставини, що невиконання Відповідачем умов Договору щодо передачі Кредитних договорів та інших документів є істотним порушенням, внаслідок якого він не отримав те, на що розраховував при укладенні Договору, а також можливості вимагати від третьої особи повернення коштів, сплачених Позивачем за Договором, Суд вважає безпідставними.
7.17.          Отже Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що саме виконання Позивачем свого обов`язку перед Відповідачем є тим юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення цивільних прав та обов`язків між Позивачем як новим кредитором та ТОВ     "Сегіна" (боржник), при цьому виникнення цих цивільних прав та обов`язків не обумовлено настанням такої обставини як вручення Позивачу документів, тому відсутні підстави вважати, що невиконання Відповідачем обов`язку передати документи є істотним порушенням Договору, внаслідок якого Позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні цього Договору.
7.18.           Враховуючи наведене, доводи Скаржника (пункт 4.6) про те, що суди не застосували до спірних правовідносин частину другу статті 651 ЦК України, а також не надали оцінки тій обставині, що, відповідно до частини третьої статті 556 ЦК України та статті 554 ЦК України, Позивач має право на зворотну вимогу до боржника у тій частці, яку він виконав за борговими зобов`язаннями ТОВ "Сегіна" перед Відповідачем за Кредитними договорами в сумі 307 522 219,01 грн необґрунтовані.
7.19.          Аргументи Скаржника (пункти 4.4, 4.8, 4.9) про наявність в матеріалах справи доказів на підтвердження прямих збитків, ненадання судами оцінки недобросовісності Відповідача щодо невиконання ним своїх зобов`язань за Договором, недослідження обсягу основного зобов`язання, за виконання якого поручився Позивач, суть порушення та розмір заборгованості, нез`ясування виконання кредитних зобов`язань та обсягу виконання не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду та на оцінку законності та обґрунтованості судових рішень не впливають.
7.20.           Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно не обґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
7.21.          Доводи Скаржника (пункт 4.7) про порушення судами наведеної норми з посиланням на незазначення мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, Суд визнає необґрунтованими, оскільки не мотивовані посиланням на конкретні істотні для вирішення справи доводи, яким не була надана оцінка судами попередніх інстанцій.
7.22.          При цьому в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" ЄСПЛ зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт  1  статті  6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
7.23.          Відповідно до пунктів 5, 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 180 ГК України визначено істотні умови господарського договору. 
7.24.          Так, посилаючись на те, що наведені норми підлягали застосуванню до спірних правовідносин, однак не були застосовані судами попередніх інстанцій, Скаржник (підпункт 4.11) обґрунтування необхідності їх застосування у цьому спорі не навів, як і не зазначив, яким чином застосування цих норм вплинуло б на кваліфікацію правовідносин сторін у цій справі та прийняття оскаржуваних судових рішень, у зв`язку з чим наведені доводи відхиляються як необґрунтовані. 
7.25.          За наведених мотивів доводи Скаржника (пункти 4.1, 4.5, 4.10) про те, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини, які мають значення для справи, та не врахували положення частини першої статті 517, частини першої статті 556, пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України, статті 20 ГК України, тим самим позбавивши Позивача процесуальних прав, передбачених частиною першою статті 2, частиною першою статті 46 ГПК України; всупереч статті 236 ГПК України суди не дослідили повно та всебічно усі обставини справи, на які Позивач послався як на підставу своїх вимог, не встановили характер спірних правовідносин; а також на те, що всупереч пунктам 6, 7, 19 частини другої статті 182, пункту 3 частини другої, пунктів 2, 3 частини п`ятої, частини шостої статті 183 ГПК України, суди не здійснили всіх необхідних дій для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду.
7.26.          З огляду на викладене, відсутні підстави для зміни чи скасування прийнятих у справі рішення та постанови судів першої та апеляційної інстанцій, у зв`язку з чим касаційна скарга має бути залишена без задоволення.

8.          Судові витрати
8.1.          З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати покладаються на Скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :
1.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД" залишити без задоволення. 
2.          Рішення Господарського суду Господарського суду міста Києва від 12.07.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі № 910/5001/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      К. М. Пільков

Судді                                                                                          Н. О. Багай

                                                                                          Т.   Б.  Дроботова