Ухвала                                                           
 
22 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 345/3607/18
провадження № 61-9070 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Калуська міська рада Івано-Франківської області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду 
Івано-Франківської області у складі судді Кардаш О. І. від 20 грудня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Матківського Р. Й., Василишин Л. В., Максюти І. О. від 18 квітня 2019 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У вересні 2018 року    ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Калуської міської ради Івано-Франківської області, в якому, уточнивши 20 грудня 
2018 року позовні вимоги, просила: визнати договір № 147/01-24 
від 20 листопада 2001 року, укладенийміж нею та Калуської міської ради Івано-Франківської області на право тимчасового довгострокового користування землею, з 01 січня 2002 року таким, що діє за правилами чинного ЗК України, поновленим у 2016 році; визнати за нею право на отримання дозволу на безоплатну приватизацію спірної земельної ділянки 
за адресою:       АДРЕСА_1 , площею 0,0830 га з цільовим призначенням: для ведення городництва; визнатипротиправними дії та бездіяльність Калуської міської ради, 
що стосуються питань поновлення з 2016 дії договору № 147/01-24 
від 20 листопада 2001 року, визнатинезаконним та скасувати рішення Калуської міської ради №841 від 03 квітня 2017 року «Про відмову в поновленні договору №147/01-24 від 20 листопада 2001 року на право тимчасового довгострокового користування землею» йзобов`язати 
Калуськуміську раду Івано-Франківської області поновити договір з реєстрацією у відповідному Державному реєстрі.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 мотивовані тим, що 20 листопада 2001 року 
між нею та Калуською міською радою Івано-Франківської області було укладено договір №147/01-24 на право тимчасового довгострокового 
(15 років) користування земельною ділянкою, що розташована за адресою:      АДРЕСА_1 , площею 0, 0830 га, цільове призначення - для ведення городництва. У зв`язку з тим, що термін даного договору спливав 20 листопада 2016 року, вона 23 травня 2016 року звернулася до Калуської міської ради із заявою про поновлення договору та про передачу даної земельної ділянки у власність згідно безоплатної приватизації, однак відповідач жодного рішення з цього приводу не прийняв. 
Вважалавищевказаний договір поновленим та вона отримала право на замовлення розробки документації із землеустрою без надання дозволу на безоплатну приватизацію названої земельної ділянки від Калуської міської ради, про що письмово повідомила відповідача, надавши розроблену 
у 2014 році землевпорядну документацію. 
Виконавчий комітет Калуської міської ради Івано-Франківської області листом від 24 червня 2016 року повідомив, що міська рада наміру продовжити дію договору оренди не має через порушення нею умов договору, зокрема невнесення протягом трьох років плати за користування ділянкою та нецільове використання земельної ділянки, проте вона зазначала, що наведене не ґрунтується на законі, оскільки є інвалідом ІІ групи і Податковим кодексом України, що з 01 січня 2011 року набрав чинності, передбачено звільнення від сплати за землю непрацездатних осіб. 
На час укладення спірного договору на право тимчасового довгострокового користування землею відносини щодо тимчасового користування землею регулювалися ЗК України (уредакції з 15 травня 1992 року по 31 грудня 
2001 року), Законом України «Про оренду землі» у редакції Закону 
від 06 жовтня 1998 року, Законом України «Про плату за землю» уредакції Закону від 03 липня 1992 року. Тобто на момент укладення договору чинним законодавством було передбачено можливість укладення як договору про право тимчасового користування землею, так і договору оренди 
як особливого виду договору користування землею. При цьому Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 
у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначив, що чіткого розмежування випадків, коли земельні ділянки можуть надаватися у користування для ведення селянського (фермерського) господарства, а коли в оренду у ЗК Кодексі не здійснено. 
Оскільки договір було укладено 20 листопада 2001 року строком на 15 років, то на момент введення в дію нового ЗК України він чинності не втратив. 
У зв`язку з цим після введення в дію чинного ЗК України вона зберегла право тимчасового довгострокового користування землею, яке у неї виникло на підставі укладеного із Калуської міською радою договору від 20 листопада 2001 року.
Виконавчий комітет Калуської міської ради порушив договірні зобов`язання, гарантовані статтями525, 651 ЦК України, та почав діяти відносно неїзавідомо незаконно і агресивно, жодного рішення, щонайменше за місяць до 20 листопада 2016 року, часу закінчення договору тимчасового довгострокового користування землею, сесія Калуської міської ради про задоволення чи про відхилення її листа-звернення про поновлення договору оренди №147/01-24 не приймала, а виконавчий комітет ради на такі рішення не має виключних і делегованих повноважень. 
Суб`єкт владних повноважень - Калуська міська рада, до виключної компетенції якої віднесено вирішення питання щодо безоплатної приватизації земельних ділянок, що належать їй на праві комунальної власності, не розглянула в місячний термін її заяви-повідомлення та не прийняла за результатами розгляду належного та обґрунтованого рішення, 
а тому фактично поновила договір оренди землі від 20 листопада 2001 року й дозволила їйбезоплатно приватизувати земельну ділянку у
       АДРЕСА_1 , площа 0,0830 га,з цільовим призначенням - для ведення городництва, що перебуває у її користуванні.
Постановою Калуського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 14 березня 2017 року визнано протиправною бездіяльність Калуської міської ради, що не розглянула на пленарному засіданні сесії її лист-повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки 
№147/01-24 від 20 листопада 2001 року та зобов`язано Калуську міську раду розглянути на пленарному засіданні сесії лист-повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки. Рішенням 
від 03 квітня 2017 року Калуська міська рада неправомірно відмовила їйв поновленні договору оренди земельної ділянки від 20 листопада 2001 року і назване рішення суперечить вищевикладеним нормам права.
З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила позов задовольнити.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
 
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 
від 20 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент введення в дію ЗК України у редакції від 13 березня 1992 року цей Кодекс передбачав дві підстави для отримання земельних ділянок у тимчасове довгострокове користування, які оформлялися двома видами договорів. 

З прийняттям нового ЗК України не передбачалося можливість набуття та здійснення права тимчасового довгострокового користування землею, 
а передбачалося можливість набуття та здійснення права оренди землі. Договір на право тимчасового довгострокового користування землею між ОСОБА_1 та виконавчим комітетом Калуської міської ради був укладений 20 грудня 2001 року, цей договір не є різновидом договору оренди і до нього не можуть застосовуватися положення Закону України «Про оренду землі» і положення статті 8 ЗК України уредакції 1992 року. 
Крім того, застосування частини третьої статті 123 ЗК України та 
статті 33 Закону України«Про оренду землі» до даних правовідносин є неможливим, оскільки позивачем не спростовано твердження відповідача про те, що вона не зверталася до Калуської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою спірної земельної ділянки. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2018 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено наявні у справі докази, надано їм належної правову оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення. Погодився з тим, що договір на право тимчасового довгострокового користування землею не є договором оренди 
Крім того, суд апеляційної інстанції не вбачав підстав для закриття провадження у справі, оскільки спір підлягає вирішенню у порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду,  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити провадження у справі.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 20 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 345/3607/18 із Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області.
У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2019 року зазначену справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що справа має розглядатися у порядку адміністративного судочинства, так як Велика Палата Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 369/14250/17, провадження №14-377 цс 18 вирішила, що вимога про визнання протиправним рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень, не може вирішуватись у порядку цивільного судочинства.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У червні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від міського голови Калуської міської ради Івано-Франківської області Матвійчука І. В., в якому, зазначає, що оскаржувані судові рішення винесені з повним та всебічним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законними та обґрунтованими, 
а доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо передачі справи на розгляду Великої Палати Верховного Суду з підстав порушення правил юрисдикції           є безпідставними.
У відповіді на відзив ОСОБА_1 просить відзив на касаційну скаргу підписаний міським головою Матвійчуком І. В., не розглядати, так як ним не підтверджено статус посадової особи.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги 
ОСОБА_1 , колегія суддів Верховного Суду вважає про необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
 
Згідно з частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
 
Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановою ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостій статті 403 цього Кодексу.
 
З урахуванням того, що  ОСОБА_1 оскаржує судові рішення з підстав порушення правил предметної та суб`єктної юрисдикції, є підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду згідно з частиною шостою статті 403 ЦПК України, з урахуванням умов й підстав, визначених цією нормою процесуального права.  
 
При цьому Верховний Суд виходить з того, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначала про те, що даний спір має розглядатися у порядку адміністративного судочинства, а у касаційній скарзі вказує про те, що Велика Палата Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі 
№ 369/14250/17, провадження №14-377 цс 18 вирішила, що вимога про визнання протиправним рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень не може вирішуватись у порядку цивільного судочинства.
Керуючись частиною шостою статті 403, частинами першої та четвертою статті 404 ЦПК України,Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 345/3607/18 за позовом  ОСОБА_1 до Калуської міської ради 
Івано-Франківської області про визнання протиправними дій та бездіяльності органу місцевого самоврядування, скасування рішення Калуської міської ради, зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 
від 20 грудня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Г. В. Кривцова   Р. А. Лідовець