П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3151/19-а                                        Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Яремчук К.О.  
Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
02 березня 2020 року                                                                                          м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Ватаманюка Р.В. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні виплати недоплаченої частини основного розміру його пенсії  за період з 01 січня 2018 року по 10 квітня 2019 року на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі №0240/3626/18-а;
- зобов`язати відповідача здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії за вказаний період на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі №0240/3626/18-а однією сумою без застосування порядку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649, з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до  статті 3 Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати".
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.12.2019 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування  всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів враховуючи приписи п.3 ч.1 ст.311 КАС України, визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі №0240/3626/18-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неперерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2017 в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі визначеному у довідці військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2018 №232; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо повернення ОСОБА_1 без виконання довідки військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2018 №232 в частині перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2017 в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі визначеному у довідці військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2018 №232; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 07.10.2017 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2018 №232 із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував за останні 24 місяці перед звільненням та з якої були сплачені та нараховані внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
У квітні 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо повідомлення про порядок та строки виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року.
Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області листом вих. №1201/Ш-12 від 28 травня 2019 року повідомило заявника, що на виконання рішення окружного адміністративного суду позивачу здійснено перерахунок пенсії, що 07 жовтня 2017 року  становить 10740 гривень, з 01 січня 2018 року - 10935,48 гривень. Доплату в сумі 2471,42  гривень за період з 11 квітня 2019 року (день набрання рішенням законної сили) по 31 травня  2019 року буде нараховано та виплачено в червні 2019 року. Доплату в розмірі 42669,81  гривень, нараховану за період з 01 січня 2018 року по 10 квітня 2019 року, буде виплачено відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649. 
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиконання вищезазначеного рішення суду в повному обсязі, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при виконанні рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року як орган державної влади зобов`язаний діяти лише в межах чинного законодавства та з врахуванням вимог Порядку №649.
При цьому, суд звернув увагу на ту обставину, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не заперечує свого обов`язку здійснити виплату відповідних коштів, а лише вказує на те, що вказана доплата буде здійснена відповідно до встановленої процедури, що визначена Порядком №649 в порядку черговості.
Колегія суддів  погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою ст.46 Основного Закону встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Відповідно до ст.117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України № 2262, та членам їх сімей згідно зі ст.8 відповідного Закону забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.
Згідно із п.п.20, 29 ст.116 Бюджетного кодексу України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.
Таким чином, нарахована позивачу сума доплати має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України. Отже, проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.
22.08.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.
У п.1 Порядку № 649 зазначено, що цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.
Згідно із п.3 Порядку № 649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.
Пунктом 4 Порядку № 649 визначено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.
Відповідно до п.5 Порядку № 649, для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.
Згідно із п.6 Порядку № 649, перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія).
Пунктом 10 Порядку № 649 передбачено, що виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з тим, що відповідач при виконанні рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року, як орган державної влади зобов`язаний діяти лише в межах чинного законодавства та з врахуванням вимог Порядку № 649.
Вказаним також спростовуються доводи апелянта про те, що обмеження чи відстрочка виплати пенсії, нарахованої особі в порядку, передбаченому Законом, не може бути встановлено постановою Кабінету Міністрів України 
При цьому, слід зазначити, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не заперечує свого обов`язку виплатити суму заборгованості по перерахованій пенсії позивачу, а лише вказує на те, що вказана виплата буде здійснена відповідно до встановленої процедури, а саме: згідно з Порядком № 649 в порядку черговості.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вказує на відсутність підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду по даній справі, оскільки ним вчинені всі можливі залежні від нього дії по виконанню рішення суду.
Оскільки відповідач є територіальним органами виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів, які прийняті відповідно до Конституції  та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він повинен враховувати приписи ст.116 Бюджетного кодексу України, які забороняють взяття бюджетних зобов`язань за відсутності  відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків за відсутності бюджетних призначень, та Порядку № 649, яким узгоджено механізм забезпечення виконання взятих на себе державою зобов`язань з приписами бюджетного законодавства.  
Також суд зазначає, що Верховний Суд України неодноразово приходив до висновку (справи № 21-66а14, № 21-199а15, № 21-1044а15, № 21-2630а15, № 21-5118а15, № 804/5081/13-а), що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат.
Щодо посилання позивача на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/5248/19, то слід зазначити, що позиція Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №640/5248/19 не може бути врахована судом, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Разом з тим, слід зазначити, що 21 січня 2019 року боржником надано Пенсійному фонду України інформацію щодо рішень суду ухвалених у 2018 році, за якими наявна сума невиплачених коштів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, для формування реєстру рішень та здійснення подальшої виплати.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що реєстр ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою формує Пенсійний фонд України.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач вчинив всі залежні від нього дії для забезпечення виплати перерахованих пенсій.
Слід зазначити, що на момент вчинення відповідачем вказаних дій, Порядок №649 був чинним та підлягав до застосування.
Щодо посилання апелянта на позицію Верховного Суду у справі №160/3586/19 та у справі №826/3858/18, то слід зазначити, що висновки Верховного Суду у вказаних справах не підлягають застосуванню до спірних правовідносин у справі №120/3151/19-а, оскільки предмет позову у справі №120/3151/19-а не є аналогічним предмету позову у справах №160/3586/19, №826/3858/18.
Колегія суддів також зазначає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права та вказує наступне.
Як слідує із апеляційної скарги, позивач посилається на невиконання відповідачем рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі №0240/3626/18-а.
Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно із ч.1 ст.383 КАС України особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним кодексом передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах:
1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу;
2) визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду та, за наслідками розгляду вказаної заяви і встановлення протиправних рішень, дій чи бездіяльності - постановлення судом окремої ухвали в порядку статті 249 КАС України.
Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення чи констатації його невиконання.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі №0240/3626/18-а порушувалися його права, свободи чи інтереси, останній мав звернутися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення) в межах адміністративної справи № 0240/3626/18-а, а тому позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права.
Відтак, суд апеляційної  інстанції вказує на те, що відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то останній повинен звернутись до суду в порядку судового контролю за виконанням рішення суду, а не пред`являти новий адміністративний позов.
Підсумовуючи вище наведене, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №522/10140/17, від 21 листопада 2019 року у справі №802/1933/18-а.
За таких обставин та з огляду на наявні в матеріалах справи докази, які підтверджують вжиття відповідачем заходів з метою виконання судового рішення в порядку визначеному Постановою № 649, беручи до уваги часткове виконання судового рішення, а також особливості нормативно-правового регулювання правовідносин в частині нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, колегія суддів вважає обґрунтованою позицію суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Ватаманюк Р.В.