ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року 
м. Київ
Справа №  920/221/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С.,  Сухового В.Г., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Сумської міської ради
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21 жовтня 2019 року (головуючий - Агрикова О.В., судді - Козир Т.П., Чорногуз М.Г.) і рішення Господарського суду Сумської області від 18 червня 2019 року (суддя Резніченко   О.Ю.) у справі
за позовом Сумської міської ради
до Фізичної особи-підприємця Крамаренко Ольги Іванівни,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Василенко Тетяни Вікторівни ,
про розірвання договору оренди земельної ділянки
(уповноважені представники сторін у судове засідання не з`явились) 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Підстави виникнення спору
1.          Учасниками цього спору є Сумська міська рада (далі також - "Рада" та/або "Позивач"), Фізична особа-підприємець Крамаренко Ольга Іванівна (далі також - "Підприємець" та/або "Відповідач") і Василенко Тетяна Вікторівна (далі також - "Третя особа"). 
2.          Підприємець за Договором оренди орендує у Ради земельну ділянку під розміщеним на ній квітковим павільйоном. 
3.          Під час дії Договору оренди Підприємець продав Ѕ павільйону Третій особі, однак, всупереч умов Договору оренди, не сповістив Раду про таке відчуження і не повідомив останню про наміри подальшого використання земельної ділянки. На думку Ради, допущені Підприємцем порушення умов Договору оренди у вигляді неповідомлення про продаж Ѕ частини Павільйону є істотними, а отже вони підставою для його дострокового розірвання в силу положень статті 651 ЦК України. 
4.          Оскільки в добровільному порядку сторонам не вдалося врегулювати питання про дострокове розірвання Договору оренди, виник цей спір, у якому Рада просить суд розірвати Договір у примусовому порядку. 
Хронологія подій та обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
5.          02.07.2016 Сумською міською радою на підставі рішення від 07.06.2016 №   873-МР було укладено із Відповідачем Договір оренди земельної ділянки, розташованої за адресою м. Суми, вул. Засумська, 3/1, кадастровий номер      5910136600:19:034:0026, площею 0,0600 га, категорія-землі житлової та громадської забудови. Право оренди земельної ділянки було зареєстровано 08.07.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під записом № 15377467.
Умови Договору:
(1)          Згідно з п. 2.1. Договору земельна ділянка надана в оренду під розміщеним квітковим павільйоном, згідно з класифікацією видів цільового призначення земель - 03.15. для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.
(2)          Відповідно до п. 2.2. Договору договір укладається строком до 23.06.2021. По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладання договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладання договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку оренди землі.
(3)          Згідно з п. 2.4. Договору у разі припинення (розірвання) цього договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому, у порівнянні з тим, в якому він одержав її в оренду, та придатному для подальшого використання за цільовим призначенням. Передача земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі в десятиденний строк з моменту припинення (розірвання) договору. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцеві завдані збитки. Витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, проведені орендарем без згоди орендодавця, які не можливо відокремити без заподіяння шкоди цій ділянці, відшкодуванню не підлягають. Витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, проведені орендарем за письмовою згодою з орендодавцем, підлягають відшкодуванню. Умови, строки та розмір відшкодування визначаються окремою угодою сторін.
(4)          Відповідно до пункту 4.2 Договору орендар зобов`язаний письмово повідомити орендодавця про відчуження об`єктів (їх частини), що розташовані на земельній ділянці і належать орендарю, протягом десяти днів з моменту вчинення відповідного правочину, а також повідомити про наміри подальшого використання земельної ділянки.
(5)          Згідно з п. 5.6. Договору договір оренди може бути достроково розірваний за взаємною згодою сторін за умови письмового попередження про це іншої сторони зацікавленою стороною не пізніше, ніж за два місяці до дати розірвання. При цьому договір не може бути розірвано до закінчення виробничого циклу. 
На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами їх обов`язків, передбачених Законом України "Про оренду землі" та цим договором; випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке суттєво перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки; використання земельної ділянки орендарем способами, які суперечать екологічним вимогам чи не за цільовим призначенням; систематичної (протягом півроку) не сплати орендної плати; порушенням строків завершення забудови земельної ділянки, встановлених п. 4.2. цього договору; здійснення без згоди орендодавця передачі або відчуження права користування земельною ділянкою третім особам; а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
6.          В подальшому 07.12.2016 між Відповідачем та Третьою особою - Василенко Т.В. – був укладений договір купівлі-продажу Ѕ частини нежитлового приміщення, розташованого на орендованій Відповідачем за Договором оренди земельній ділянці. 
7.          Листом № 2104/03.02.02-17 від 22.10.2018 Позивач звернувся до Відповідача з пропозицією      достроково з 01.01.2019 розірвати Договір оренди.
8.          Відповідач в свою чергу листом від 03.12.2018 надав відповідь на пропозицію щодо дострокового розірвання Договору оренди землі в якій зазначив, що на сьогоднішній день на земельній ділянці, що перебуває в оренді у ФОП Крамаренко О.І., ведуться будівельні роботи по реконструкції нерухомого майна, що на ній розміщене. Орієнтовно понесені власниками нерухомого майна, в тому числі і орендарем земельної ділянки ФОП Крамаренко О.І . витрати вже складають близько 36 мільйонів гривен. З метою добровільного позасудового врегулювання питання розірвання договору оренди земельної ділянки загальною площею 0,0600 га, кадастровий номер 5910136600:19:034:0026, що був укладений 02.07.2016 з підписанням актів приймання-передачі зазначеної земельної ділянки, просив повідомити посаду, прізвище, ім`я та по батькові відповідальної особи, з якою ФОП Крамаренко О.І. проводитиме перемовини з питання компенсації понесених витрат та в подальшому задоволення пропозиції Сумської міської ради щодо розірвання договору оренди земельної ділянки, яка викладена в листі від 22.10.2018 № 2014/03.02.02-17.
9.          Крім того, суди дослідили наявний в матеріалах справи лист від 12.12.2016, яким Відповідач повідомив Позивача та Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради про продаж Ѕ частини нежитлового приміщення. Втім, доказів отримання даного листа Позивачем, як і доказів надсилання йому цього листа, матеріали справи не містять.
Зміст позовних вимог
10.          За наслідками описаних вище подій у березні 2019 року Рада звернулася до місцевого господарського суду з позовом про розірвання Договору оренди земельної ділянки від 02.07.2016, укладеного із Підприємцем.
(1)          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку Позивача, Відповідач порушив умови пункту 4.2 Договору оренди та не повідомив Раду про відчуження частини нежитлового приміщення, розташованого на орендованій земельній ділянці, Третій особі за договором купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення від 07.12.2016. 
(2)          Вказане порушення Позивач вважає істотним порушенням Договору оренди, що дає підстави для його дострокового розірвання відповідно до положень статті 651 ЦК України.
Узагальнений зміст та мотиви рішень судів попередніх інстанцій 
11.          Рішенням Господарського суду Сумської області від 18.06.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2019, у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
12.          Приймаючи зазначене рішення місцевий господарський суд мотивув його таким чином: 
(1)          Позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що внаслідок невиконання Відповідачем умови Договору щодо повідомлення Позивача про відчуження частини приміщення, Позивач не зміг досягнути ціль договору оренди - своєчасне отримання орендної плати, - та Позивач в значній мірі позбавився того, на що він розраховував при укладанні договору оренди. 
(2)          Позивачем не доведено наявність (внаслідок порушення Відповідача) шкоди як у грошовому вигляді чи у вигляді прямих збитків, так і неможливість використовувати результати договору оренди, а одна лише констатація Позивачем факту порушення Відповідачем умов Договору оренди без доведення істотності цього порушення не може бути підставою для його дострокового розірвання за рішенням суду відповідно до статті 651 ЦК України.
Підтримавши обґрунтування господарського суду першої інстанції, апеляційний господарський суд додатково навів такі мотиви:
(3)          Умовами Договору передбачено, що договір може бути розірваний також і за взаємною згодою, тобто мають бути досягнуті певні цілі та умови з обох сторін. Однак, Відповідач, отримавши від Позивача пропозицію щодо дострокового розірвання договору вказав, що він має намір вести перемовини стосовно відшкодування витрат на поліпшення орендованої земельної ділянки, що передбачено умовами Договору. Таким чином, на думку колегії суддів апеляційного суду Позивач помилково вважає, що лист Відповідача від 03.12.2018 є відмовою від дострокового розірвання Договору.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
13.          Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою у якій просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 і рішення Господарського суду Сумської області від 18.06.2019 у даній справі скасувати та прийняти  нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи, що містяться в касаційній скарзі Позивача
14.          При розгляді цієї справи судами попередніх інстанцій було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме статтю 651 ЦК України (в частині істотного порушення умов договору оренди) та статті 24, 32 Закону України "Про оренду землі" (в частині прав орендодавця на розірвання договору). Крім цього, судами порушено також приписи статті 236 ГПК України, оскільки прийняті ними рішення не відповідають, передбаченим цієї нормою критеріям.
Детальніше:
(1)          Судами встановлено, що Відповідач належним чином не повідомив Позивача про відчуження Ѕ частини нежитлового приміщення, розташованого на орендованій земельній ділянці. Разом з тим, суди помилково не визнали такі дії Відповідача істотним порушенням умов Договору, адже допущені порушення суттєво впливають на інтереси територіальної громади м. Суми та порушують її права на розпорядження землями комунальної власності, оскільки набуття права власності на частину будівлі Третьою особою, дає їй право вимагати від Ради надання у користування земельної ділянки.
(2)          Статтею 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін, а на вимогу однієї із сторін такий договір може бути достроково розірваний за рішенням суду.  В статті 32 цього ж Закону вказано, що договір оренди землі може бути розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Відповідно до статті 24 цього Закону орендодавець має право вимагати від орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням згідно з договором оренди, а в статті 25 вказано, що орендар має право самостійно господарювати на землі з дотримуванням умов договору та зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі. 
Продавши частину квіткового павільйону Третій особі, Відповідач тим самим порушив вказані вище положення статті 25 Закону України "Про оренду землі", що дає суду підстави  розірвати Договір оренди.
(3)          Крім цього, судами проігноровано пункт 5.6 Договору оренди, який надає Позивачу право в односторонньому порядку розірвати Договір. 
Право на розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку в разі, якщо це передбачено умовами договору не обумовлено настанням будь-яких підстав та передумов (постанова Верховного Суду по справі № 623/2421/16-ц).
Відзивів та пояснень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
15.          Верховний Суд виходить з того, що основними спірними питаннями у даній справі є: 
(1)          Чи є допущене Підприємцем порушення умови Договору оренди землі у вигляді неповідомлення Ради про відчуження Ѕ частини нежитлового приміщення, яке знаходиться на орендованій земельній ділянці, на користь Третьої особи істотним порушенням умов Договору в розумінні частини 2 статті 651 ЦК України і, відповідно, підставою для розірвання такого Договору в судовому порядку? 
(2)          Чи охоплюється допущене Підприємцем порушення умов Договору дією статті 32 Закону України "Про оренду землі", тобто чи має місце невиконання орендарем своїх зобов`язань, передбачених статтею 25 цього Закону?
(3)           Чи має Рада безумовне право на одностороннє розірвання Договору?
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій 
16.          Розглядаючи цю справу суди однаково негативно відповіли на вказані питання, хоча і не формулювали їх таким чином. 
17.          Верховний Суд повністю погоджується з такою правовою позицією судів попередніх інстанцій і в обґрунтування зазначає таке.
18.          Підстави дострокового розірвання договору на вимогу однієї із сторін за рішенням суду визначені у статті 651 ЦК України. Так, відповідно до частини 2 цієї статті договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. 
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
19.          Таким чином йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. 
20.          Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України. 
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. 
21.          У вказаному висновку Верховний Суд звертається до правової позиції, що викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №   910/22259/17, від 14.08.2018 у справі № 910/22454/17, від 28.08.2018 у справі № 910/20932/17 від 02.10.2018 у справі № 910/21033/17 від 16.10.2018 у справі № 910/3568/18, від 19.02.2019 у справі № 910/4427/18, від 03.12.2019 у справі № 910/5001/19, від 10.12.2019 у справі №   926/1557/18. 
22.          Крім того, оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. 
23.          У вказаному висновку Верховний Суд звертається до правової позиції, що була викладена у постанові Верховного суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13.
24.          Розглядаючи цю справу суди встановили, що Підприємець не дотримався умови Договору оренди землі (п. 4.2. Договору) в частині повідомлення ради про відчуження частини приміщення, яке знаходиться на орендованій земельній ділянці, на користь Третьої особи. 
Рада, в свою чергу, вважає, що таке порушення умов Договору оренди землі є істотним, оскільки  впливає на інтереси територіальної громади м. Суми та порушує її права на розпорядження землями комунальної власності, адже набуття права власності на частину будівлі Третьою особою, дає їй право вимагати від Ради надання у користування земельної ділянки.
25.          Так, відповідно до частини 2 статті 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
26.          Аналіз положень наведеної норми дає підстави для висновку про те, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. 
27.          Отже з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною 2 статті 120 ЗК України. Тобто особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника.
28.          Таким чином, Верховний Суд зазначає, що Рада помилково вважає дії Відповідача щодо відчуження частини нежитлового приміщення, розташованого на орендованій земельній ділянці діями, що порушують її права на розпорядження землями комунальної власності, оскільки до Третьої особи перейшли права користування частиною земельної ділянки на тих самих умовах, які були у Підприємця, що не виключає законних очікувань Позивача, що після спливу дії договору оренди земельна ділянка може бути повернута територіальній громаді м. Суми.
29.          З оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди, врахувавши вказані вище критерії застосування частини 2 статті 651 ЦК України встановили, що Позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що внаслідок невиконання Відповідачем умови договору щодо повідомлення орендодавця про відчуження частини приміщення, перший не зміг досягнути ціль договору оренди - своєчасне отримання орендної плати, - та того що він в значній мірі позбавився того, на що розраховував при укладанні договору оренди, як недоведено Радою і наявності шкоди як у грошовому вигляді чи у вигляді прямих збитків, так і неможливості використовувати результати договору оренди.
30.          Таким чином, враховуючи вказане вище, абсолютно правильним є висновок судів про те, що одна лише констатація Радою факту порушення Підприємцем умов договору оренди без доведення істотності цього порушення не може бути підставою для його дострокового розірвання за рішенням суду відповідно до статті 651 ЦК України.
31.          Отже, негативна відповідь судів на перше сформульоване вище Верховним Судом питання знайшла своє підтвердження, а тому застосування судами положень статті 651 ЦК України є правильним.
32.          Далі, згідно з положеннями статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором
33.          Частиною 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
34.          Як вже зазначалося, скаржник вважає, що суди не врахували того, що продаж Підприємцем свого майна Третій особі та неповідомлення про такий продаж орендодавця є порушенням орендарем положень статті 25 Закону України "Про оренду землі", а саме вимогами цієї статті про самостійне господарювання на землі з дотриманням умов договору оренди землі та виконання встановлених щодо об`єкта оренди обмежень (обтяжень) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.
35.          Однак, Верховний Суд вважає такі доводи Ради абсолютно необґрунтованими з огляду на таке.
36.          Так, Конституцією України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41).
37.          Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
38.          Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини 1, 2 статті 319 ЦК України).
39.          У даному спорі Підприємець, вчинивши правочин з продажу частини власного квіткового павільйону, використав свої гарантовані Конституцією та законами України правомочності власника. І ні Рада, ні будь-хто інший не має права прямо чи опосередковано впливати на права Відповідача володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном.
40.          Вказуючи в якості підстав для розірвання Договору оренди про наявність порушення Відповідачем його умов, а саме неповідомлення про відчуження майна, Рада завуальовано намагається такою підставою визначити і сам договір купівлі-продажу.     
41.          Однак, посилаючись на порушення укладеним Підприємцем правочином приписів статті 25 Закону України "Про оренду землі", Позивач просто викривив дійсний зміст таких положень, оскільки, як вже зазначалося, Третя особа, яка набула права власності на частину майна Підприємця стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника (про несамостійність господарювання взагалі не може йти мова), а закріплені у вказаній статті поняття щодо обтяження (обмеження) об`єкта оренди не є тотожними поняттю "свавільне бажання орендодавця", оскільки такі обмеження встановлюються з підстав чітко передбачених законодавством (наприклад, пряма вказівка закону; акт уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб; правочин).      
42.          За таких обставин, відповідь - "ні", на друге сформульоване вище Верховним Судом питання також є правильною і порушень застосування правових норм з боку судів попередніх інстанцій і у цій частині не має.
43.          Щодо наявності у Ради безумовного права на розірвання Договору оренди необхідно зазначити таке.
44.          Розглядаючи цю справу суди встановили, що відповідно до пункту 5.6 Договору (на цей пункт посилається Позивач) договір оренди може бути достроково розірваний за взаємною згодою сторін за умови письмового попередження про це іншої сторони зацікавленою стороною не пізніше, ніж за два місяці до дати розірвання. При цьому договір не може бути розірвано до закінчення виробничого циклу. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами їх обов`язків, передбачених Законом України "Про оренду землі" та цим договором; випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке суттєво перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки; використання земельної ділянки орендарем способами, які суперечать екологічним вимогам чи не за цільовим призначенням; систематичної (протягом півроку) не сплати орендної плати; порушенням строків завершення забудови земельної ділянки, встановлених п. 4.2. цього договору; здійснення без згоди орендодавця передачі або відчуження права користування земельною ділянкою третім особам; а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
45.          З наведеного пункту Договору вбачається, що жодна з його умов не передбачає безумовного права орендодавця на одностороннє розірвання Договору, а тому посилання скаржника на нього є безпідставними, як безпідставними є і його доводи про те, що вказаний пункт залишився поза увагою судів попередніх інстанцій.
46.          Таким чином, надана судами негативна відповідь на третє сформульоване вище Верховним Судом питання, очевидно є правильною і при цьому надання відповіді на неї потребує виключно з`ясування дійсного змісту одного з пунктів Договору і не пов`язане з правозастосуванням про яке зазначає скаржник.
47.          Посилання Позивача на порушення судами приписів статті 236 ГПК України Верховний Суд вважає формальними, адже в оскаржуваних судових рішеннях Раді було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному аспектах. 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
48.          Статтею 300 ГПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
49.          Переглядаючи, в межах своїх повноважень, судові рішення у даній справі, Верховним Судом не встановлено будь-яких порушень балансу прийняття доводів сторін.  
50.          Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicatа можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.  
51.          Відповідно до положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
52.          Під час касаційного розгляду Верховним Судом не встановлено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права. Оскаржувані судові рішення прийнято за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи відміни, за мотивів наведених у касаційній скарзі, судова колегія Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, не вбачає.
53.          Судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Сумської міської ради залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 21 жовтня 2019 року і рішення Господарського суду Сумської області від 18 червня 2019 року у справі №   920/221/19 залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Міщенко І.С.

Судді                                                                                                      Берднік І.С.

                                                                                                        Суховий В.Г.