Єдиний унікальний номер 233/2021/19 
Номер провадження 22-ц/804/871/20        

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року                                                                 м. Бахмут 

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,
суддів Азевича В.Б., Халаджи О.В., 
за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу №233/2021/19 за позовом приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 , третя особа Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» про припинення правовідносин дії договору оренди земельної частки (паю) шляхом його розірвання у зв`язку з неможливістю виконання за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2019 року (суддя Бєлостоцька О.В., повний текст рішення складений 17 грудня 2019 року),

в с т а н о в и в :

02 квітня 2019 року ПрАТ «АПК-Інвест» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю), посилаючись на те, що 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 29 березня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 971. Відповідно до укладеного договору в оренду позивачу строком на 20 років передана земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів. З того часу та станом на день звернення з позовною заявою до суду позивачем виконуються умови договору, використовується земельна частка (пай) та сплачується на користь ОСОБА_1 орендна плата. Позивачу стало відомо про виділення ОСОБА_1 в натурі земельної ділянки площею 4,3847 га, кадастровий номер 1422483900:43:000:0001, яка фактично використовується позивачем у справі на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року. В порушення умов договору ОСОБА_1 не повідомила позивача про отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку та її виділення в натурі (на місцевості). Укладеним між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 договором оренди земельної частки (паю) передбачено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі, договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений і може бути змінений лише за згодою сторін. ОСОБА_1 протиправно вчинила односторонню відмову від взятого на себе зобов`язання з переукладання договору оренди, чим порушила права та законні інтереси позивача як орендаря та користувача земельної ділянки. Просив суд визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 на договір оренди землі, кадастровий номер земельної ділянки 1422483900:43:000:0001, площею 4,3847 га, на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 квітня 2014 року в запропонованій редакції.
15 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою про припинення правовідносин дії договору оренди земельної частки (паю) шляхом його розірвання у зв`язку з неможливістю виконання, посилаючись на те, що 22 березня 2012 року ОСОБА_1 уклала із ПрАТ «АПК-Інвест» договір оренди земельної частки (паю) розміром 4,75 умовних кадастрових га. 30 квітня 2014 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до яких є власником земельної ділянки, кадастровий номер 1422483900:43:000:0001, площею 4,3847 га. Оскільки у зв`язку з виділенням земельної ділянки в натурі припинились зобов`язання за договором оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, ОСОБА_1 скориставшись своїм правом як власник, уклала договір оренди землі із ФГ «Щедрий лан», який згодом 25 жовтня 2018 року було визнано недійсним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у цивільній справі №233/1603/18. 26 листопада 2018 року ОСОБА_1 направила на адресу ПрАТ «АПК-Інвест» лист-повідомлення про припинення договору оренди земельної частки (паю) з огляду на те, що вирішила господарювати на належній земельній ділянці самостійно. Після оформлення ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, сертифікат, на підставі якого укладався договір оренди земельної частки (паю) втратив чинність, зважаючи на що договір оренди земельної частки (паю) слід вважати припиненим. Визнання договору переукладеним як того вимагає ПрАТ «АПК-Інвест» порушує принцип свободи договору та право власника на розпорядження своєю власністю. Просила суд припинити правовідносини, а саме дію договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладеного між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 , зареєстрований 29 березня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 971 шляхом розірвання у зв`язку з неможливістю виконання.
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2019 року в задоволенні позову приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 , третя особа Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання договору оренди земельної частки (паю) переукладеним відмовлено. 
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» про припинення правовідносин дії договору оренди земельної частки (паю) шляхом його розірвання у зв`язку з неможливістю виконання відмовлено. 
З вказаним рішенням не погодився позивач ПрАТ «АПК-Інвест» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просять скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПрАТ «АПК-Інвест» та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПрАТ «АПК-Інвест».
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Укладаючи договір оренди земельної частки (паю) 22 березня 2013 року ОСОБА_1 погодилась з усіма його умовами та реалізувала своє волевиявлення щодо фактичної передачі у користування земельної частки (паю) на вказаний момент та щодо переукладання договору у майбутньому у зв`язку із подальшим виділенням земельної ділянки в натурі. Отже висновки суду щодо відсутності волевиявлення ОСОБА_1 на переукладання договору оренди не відповідають фактичним обставинам справи та свідчать про неправильне застосування положень частини 5 статті 31 Закону України «Про оренду землі» та абзацу 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі», адже волевиявлення було реалізоване останньою саме 22 березня 2012 року. Факт оформлення державного акту на право власності на землю дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладенню.  
Відповідачка  надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, оскільки судом прийнято рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Представник позивача ПрАТ «АПК-Інвест» Гнатенко Ю.Є., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційного суду просила апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПрАТ «АПК-Інвест», ухваливши нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Представник відповідачки Байгуш ОСОБА_2 ., який діє на підставі ордеру, в судовому засідання апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Представник третьої особи Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та відповідачки, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, лише в оскаржуваній частині судового рішення і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.
Рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» про припинення правовідносин дії договору оренди земельної частки (паю) шляхом його розірвання у зв`язку з неможливістю виконання не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається. 
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 22 березня 2012 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-Інвест» укладено договір оренди земельної частки (паю), відповідно до п.п.1.1, 2.2, 2.3 якого орендодавець ОСОБА_1 передає, а орендар приймає у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом терміном на 20 років. Узгоджено розмір орендної плати 4823,53 грн. та її виплату один раз на рік у грудні поточного року (а.с.8-11). 
Відповідно до п.2.3 договору оренди земельної частки (паю) сторони дійшли згоди про те, що у випадку виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством.
Згідно позначки у договорі його зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 971 29 березня 2012 року за підписом посадової особи ОСОБА_3 , скріплено печаткою Миколайпільської селищної ради, що відповідає Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119  (а.с.10). 
22 березня 2012 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-Інвест» було підписано акт приймання-передачі земельної частки (паю) відповідно до умов укладеного договору оренди від 22 березня 2012 року (а.с.12).
Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку 30 квітня 2014 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 4,3847 га, кадастровий номер 1422483900:43:000:0001, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.13).
Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 4,3847 га,  кадастровий номер 1422483900:43:000:0001, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва підтверджується копією свідоцтва про право власності та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.54, 55).
26 листопада 2018 року ОСОБА_1 зверталась до ПрАТ «АПК-Інвест» з листом-повідомленням про припинення договору оренди земельної частки паю від 22 березня 2012 року у зв`язку з оформленням нею права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 1422483900:43:000:0001 (а.с.56-58).
На підтвердження отримання ОСОБА_1 орендної плати позивачем надані копії платіжних доручень (а.с.14-25) та видаткових касових ордерів (а.с.14-25,26-32).
Згідно відомості розподілу масових виплат 22 березня 2019 року ПрАТ «АПК-Інвест» перерахувало ОСОБА_1 в рахунок орендної плати 6740,19 грн., які 04 вересня 2018 року відповідачкою було повернуто позивачеві (а.с. 34, 60). 
Відмовляючи в задоволенні позову ПрАТ «АПК-Інвест», суд першої інстанції виходив з того, наявність волевиявлення учасника правочину на укладання угоди, вільність такого волевиявлення і відповідність його внутрішній волі є необхідною умовою дійсності правочину. З 30 квітня 2014 року ОСОБА_1 набула статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 , з 30 квітня 2014 року слід вважати припиненим. 
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком.
Частиною другою статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно із частиною першою статті 93 ЗК України, статтею 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗК України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
З обставин справи вбачається, що позивачем ПрАТ «АПК-Інвест» укладено договір оренди з відповідачкою ОСОБА_1 як з власником сертифікату на право на земельну частку (пай), вказаний сертифікат вважався правовстановлюючим документом при реалізації ним права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства та був дійсним до моменту виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки та отримання ОСОБА_1 30 квітня 2014 року свідоцтва про право власності на майно на земельну ділянку площею 4,3847 га, кадастровий номер 1422483900:43:000:0001, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що відповідає пункту 17 Розділу X  «Перехідні положення» ЗК України.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У пункті 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня  2000 року №5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого   2000 року за № 101/4322, визначено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.
При відмові орендаря розірвати цей договір та припинити користування земельною ділянкою право власника земельної ділянки (орендодавця) на землю підлягає захисту в загальному порядку.
Згідно із частинами другою - четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня  2004 року № 7 при розгляді спорів про переукладення договорів оренди  землі суди  повинні  враховувати,  що  згідно  з  пунктом  2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року №5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України  23 лютого  2000 року за № 101/4322, після виділення земельної ділянки  в  натурі  (на місцевості) і одержання державного акту на право   приватної   власності   на землю зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акту на право приватної власності на землю  вона набуває  статусу  власника  земельної  ділянки,  у  зв`язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди,  а  тому договір  оренди  земельної  частки (паю) припиняється.  Враховуючи вимоги статей 203,  215 ЦК України про  недійсність  правочину, переукладення   договору оренди земельної частки (паю)  після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і  одержання власником земельної частки  (паю)  державного акту на  право власності  на земельну  ділянку можливе лише  за   наявності волевиявлення  на  те  сторін.
Відповідно до розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону.
Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.
Згідно із частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).
З матеріалів справи вбачається, що об`єктом оренди була земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом. Після виділення відповідачці в натурі земельної ділянки її площа дорівнює 4,3847 га, якій присвоєно кадастровий номер 1422483900:43:000:0001.
З огляду на викладене та враховуючи, що з часу отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 4,3847 га, кадастровий номер 1422483900:43:000:0001, вона набула статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 , слід вважати припиненим. Про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.
При цьому зміст пункту 2.3 укладеного між позивачем та відповідачкою договору оренди земельної частки (паю) щодо переукладання договору у разі виділення земельної ділянки в натурі не може бути розцінений як примус для власника земельної ділянки і передбачає право, а не обов`язок на переукладення договору оренди.
Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 27 березня 2007 року в справі № 6-7167сво06, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 484/4135/18,  від 30 жовтня 2019 року у справі №233/4198/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року № 484/4067/18.
Як встановлено частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом першої інстанції правильно зазначено, що відповідно до 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Таким чином, наявність волевиявлення учасника правочину на укладання угоди, вільність такого волевиявлення і відповідність його внутрішній волі є необхідною умовою дійсності правочину.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним в постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13.
З обставин справи вбачається, що волевиявлення власника земельної ділянки на переукладення договору відсутнє.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на переукладення договору є підставою для його припинення. Оскільки з часу отримання відповідачкою свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 4,3847 га, кадастровий номер 1422483900:43:000:0001, вона набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, для укладення (переукладення) договору оренди земельної ділянки необхідно його волевиявлення. А тому доводи апеляційної скарги щодо визначення волевиявлення відповідачки в договорі від 22 березня 2012 року щодо переукладання в подальшому договору є такими, що не відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.
Інші аргументи скарги також висновків суду попередньої інстанції не спростовують і на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. 
Суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.
Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.
Доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» залишити без задоволення.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 , третя особа Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді                                                                                       І.В. Кішкіна

                                                                                                 В.Б. Азевич 

                                                                                                 О.В. Халаджи

Повний текст постанови складено 27 лютого 2020 року
Суддя-доповідач                                              І.В.Кішкіна