ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3313/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:                                          
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
за участю секретаря судового засідання                    Головченко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,–
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незабезпечення належного розгляду поданих позивачем документів для призначення та виплати заявленої одноразової грошової допомоги, визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, при Міністерстві оборони України, викладене у протоколі від 31.08.2018 №88, про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену п.5 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, визначеному п.«б» ч.1 ст.162 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, при Міністерстві оборони України, викладене у протоколі від 31.08.2018 №88, про відмову позивачеві у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути документи позивача для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На думку апелянта, витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги здійснюються органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби, а отже особам, які проходили службу в Прикордонних військах, у тому числі і позивачу, виплата ОГД має здійснюватися Державною прикордонною службою України.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась протиправною бездіяльністю відповідача щодо незабезпечення належного розгляду поданих позивачем  документів для призначення та виплати заявленої одноразової грошової допомоги, оскільки у 2019 році його документи були повернуті з Міністерства оборони України без їх реалізації з посиланням на рішення, викладене у протоколі від 31.08.2018 №88, через відсутність підстав для повторного розгляду.
Третя особа відзив на апеляційну скаргу не подавала. В суді першої інстанції її позиція обґрунтовувалась тим, що виплата ОГД особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватись Державною прикордонною службою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач з 06.03.1981 по 22.07.1981 проходив строкову військову службу в Збройних Силах колишнього СРСР та брав участь у бойових діях в республіці Афганістан, у зв`язку з чим має право на отримання пільг, встановлених постановою Центрального комітету КПРС і Ради Міністрів Української РСР від 17.01.1983 №59-27 «Щодо пільг військовослужбовцям, робітникам і службовцям, які знаходяться в складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім родинам», що підтверджується військовим квитком від 21.10.1980 серії НОМЕР_1 (а.с.81-86) та довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 25.02.1995 №4/Д-24 (а.с.13).
Відповідно до Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 02.11.2017 №2813 захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.15).
З висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 22.06.2016 №1630/Ж описані спеціалістом рубці позивача є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду та могли бути спричинені у 1981 році (а.с.14).
Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 06.03.2018 серії АВБ №058363 під час первинного огляду позивачу з 28.02.2018 безтерміново встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с.16). 
На підтвердження інвалідності третьої групи і права на пільги, встановлених законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, позивачу Управлінням праці та соціального захисту населення видано відповідне посвідчення від 12.03.2018 серії НОМЕР_3 (а.с.6).
З метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю позивач звернувся до Чернігівського обласного військового комісаріату (перейменовано у Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки) з відповідною заявою від 27.04.2018 і надав необхідні документи для призначення та виплати одноразової грошової допомоги.
Листом від 12.06.2018 №5/2524с Чернігівський обласний військовий комісаріат на ім`я директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України направив лист, в якому зазначив про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня поточного року. (а.с.64).
Як вбачається з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.08.2018 №88, остання відмовила позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що позивача 18.01.1983 звільнено зі строкової військової служби з Прикордонних військ СРСР, а тому таку виплату повинна здійснювати Державна прикордонна служба України (а.с.63).
Листом від 16.08.2019 №3038 Управління правового забезпечення Служби безпеки України повідомило позивачу, на його звернення, що оскільки він не проходив військову службу в СБУ, а СБУ не є правонаступником щодо виконання обов`язку по здійсненню грошових виплат за зобов`язаннями Міністерства оборони СРСР, то у Служби безпеки України відсутні правові підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю (а.с.19).
Листом від 29.08.2019 №11/Д-11602 Адміністрація Державної прикордонної служби України повідомила позивачу, на його заяву про виплату одноразової грошової допомоги, що він дійсно у 1980-1982 роках проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 Середньоазіатського прикордонного округу, що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР, однак повноваження щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у Адміністрації Державної прикордонної служби України відсутні, оскільки обов`язок по призначенню та виплаті одноразової грошової допомоги колишнім військовослужбовцям Прикордонних військ КДБ СРСР у зв`язку із встановленням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, покладено на Міністерство оборони України (а.с.20).
23.08.2019 листом Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №2516 на адресу військового комісара направлено документи позивача для подальшого їх розгляду щодо виплати одноразової грошової допомоги (а.с.60).
Листом від 27.08.2019 №5/3806с Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки направив заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги та додані до неї документи на адресу директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України, у якому також зазначив, що протоколом від 31.08.2019 №88 заявнику було відмовлено у призначенні такої допомоги, однак позивач наполягає на повторній передачі його документів на розгляд комісії для прийняття рішення щодо призначення йому одноразової грошової допомоги (а.с.61).
Департамент фінансів Міністерства оборони України листом від 26.09.2019 №248/871 у відповідь на лист від 27.08.2019 №5/3806с, повернув Чернігівському обласному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки без реалізації документи позивача, оскільки щодо вказаного заявником питання комісією 31.08.2019 вже прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, та відсутні підстави для повторного розгляду документів позивача (а.с.59).
Листом від 04.10.2019 №5/4474с Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив позивачу про повернення його документів без реалізації (а.с.58).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо виплати одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Радянській Армії, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності, а позовну вимогу про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу суд першої інстанції розцінив як втручання у дискреційні повноваження Міністерства оборони України та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, разом з тим, з метою захисту прав та інтересів позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути документи позивача для призначення та виплати одноразової грошової допомоги.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20 грудня 1991 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІІ.
Положеннями ст.41 Закону №2232-ХІІІ передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Підпунктом «б» ч.1 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
В силу ч.9 ст.163 вищезазначеного Закону порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Підпунктом 1 п.6 вказаного Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.
При цьому, згідно п.3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з п. 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, – копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Відповідно до п. 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів – військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві – резервістами (далі – розпорядник бюджетних коштів).
Пунктом 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), у той же час, зазначені у протоколі №88 від 31.07.2018 висновки комісії Міноборони, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги здійснюються органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби, а отже особам, які проходили службу в Прикордонних військах, у тому числі і позивачу, відтак, такі витрати мають здійснюватися Державною прикордонною службою України законодавством не передбачені.
Колегія суддів зазначає, що дослідженню у цій справі підлягає саме законність прийнятого рішення, тобто, чи прийнято таке у межах та у спосіб визначених законодавством повноважень.
Втім, має місце факт ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання покладених на нього законодавством обов`язків.
Частиною 4 ст.78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, в силу ч.ч.6, 8 ст.163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року № 1431-ХІІ «Про військові формування» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.
Статтею 4 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року № 1543-ХІІ встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Згідно з п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 січня 1992 року №3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.
Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.
Оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в органах Міністерстві оборони України, колегія суддів вважає, що обов`язком Міністерства оборони в даних правовідносинах є призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Отже, виходячи з аналізу вказаних правових норм вбачається, що саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.     
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №825/551/16, від 26 вересня 2018 року у справі №760/9113/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №820/3353/16, від 02 листопада 2018 року у справі №825/1558/18, від 18 лютого 2020 року у справі №820/3000/18, яка в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
В свою чергу, Міністерством оборони України в даному випадку відмовлено у призначенні допомоги лише з підстави, на думку відповідача, відсутності повноважень щодо розгляду вказаної заяви через проходження військової служби у Прикордонних військах КДБ СРСР, з чим колегія суддів не погоджується.
Проте відповідач, вважаючи себе неуповноваженим органом щодо вирішення питання з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги, не здійснював перевірку документів, поданих позивачем для отримання такої допомоги у відповідності до Порядку №975.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд при вирішенні аналогічних справах у постановах від 31 жовтня 2019 року №0440/5806/18 та від 18 лютого 2020 року у справі №820/3000/18. 
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява № 30210/96, п. 158) (п.    29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).
Враховуючи наведене, обраний у даному випадку судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, при Міністерстві оборони України, викладене у протоколі від 31.08.2018 №88, про відмову позивачеві у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання відповідача повторно розглянути документи позивача для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення позивача в правах.
З приводу доводів апелянта, що позивачем не подано документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), а також на настання у позивача інвалідності поза межами тримісячного строку, що свідчить на відсутність у нього права на отримання такої допомоги, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з протоколу від 31.08.2018 №88 не вбачається, що наведені обставини були підставою для прийняття оскаржуваного рішення, яким відповідач відмовив позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги. 
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,–
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України – залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 02 березня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова

                                                                                                    А.Ю.Кучма