КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                                        Апеляційне провадження № 22-ц/824/1332/2020
                                                                                                                                              Справа № 371/1384/19
П О С Т А Н О В А

Іменем     України
 
29 січня 2020 року                                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                 Кашперської Т.Ц., 
суддів                                      Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря               Богдан І.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богуславського районного суду Київської області в складі судді Корбута В.М., постановлену в м. Богуслав 26 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Карапишівська сільська рада Миронівського району Київської області, Миронівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про оголошення фізичної особи померлою,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, - 
в с т а н о в и в :
        
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, просила оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , померлим.
Заявлені вимоги мотивувала тим, що на початку 2006 року переїхала зі своїми дітьми до будинку АДРЕСА_1 для подальшого постійного проживання у будинку своєї колишньої свекрухи ОСОБА_3 та її сина (колишнього чоловіка заявника) ОСОБА_2 .  Останній з часу смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2 вів асоціальний спосіб життя, по декілька днів залишав будинок, а 25 травня 2007 року пішов з дому востаннє і не повернувся, місце його знаходження не встановлено. Мета оголошення ОСОБА_2 померлим обумовлена необхідністю набуття ОСОБА_1 права власності на житловий будинок із будівлями та спорудами, в якому вона проживала, за вказаною адресою, яким вона добросовісно, відкрито, безперервно володіє понад 10 років. Власник нерухомого майна ОСОБА_3 заповіту за життя не складала, за таких обставин її син ОСОБА_2 , який проживав з нею разом, вважається таким, що прийняв спадщину, діти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не мають законних підстав для прийняття спадщини, оскільки батьківство ОСОБА_2 офіційно не встановлене. 
На даний час Миронівським районним судом Київської області розглядається справа № 371/195/19 за позовом ОСОБА_1 до Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області, третя особа Миронівська районна державна адміністрація Київської області, про визнання права власності за набувальною давністю. Судове рішення за результатами розгляду даної заяви, на переконання ОСОБА_1 , необхідно для прийняття судом законного і обґрунтованого рішення у справі № 371/195/19.
 
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 відмовлено.
 
Заявник ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що Миронівським районним судом Київської області розглядається справа № 371/195/19 за позовом ОСОБА_1 до Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області, третя особа Миронівська районна державна адміністрація Київської області, про визнання права власності за набувальною давністю, під час розгляду вищевказанох справи вона звернулась із заявою про оголошення фізичної особи померлою.
З мотивувальної частини ухвали вбачається висновок суду, що після смерті ОСОБА_3 , яка була власником житлового будинку, може виникнути повторне звернення до суду з приводу вирішення спору про право щодо успадкування майна наявними потенційними спадкоємцями, а саме ОСОБА_2 (сином померлої) та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (онуки померлої), не дивлячись на те, що заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Такі висновки суду, на думку скаржника, не ґрунтуються на матеріалах справи та є передчасним.
Підтвердити родинні зв`язки ОСОБА_2 з його дітьми ОСОБА_4 і ОСОБА_5 неможливо, оскільки жодних офіційних документів, що могли би засвідчити такий факт, не існує. Вона сама не має і не набуде право на спадкування у разі оголошення ОСОБА_2 померлим, оскільки не належить до жодної черги спадкоємців ОСОБА_2 . Таким чином, єдиний спадкоємець після смерті власниці майна не з`являється за місцем свого проживання більше дванадцяти років, існують обґрунтовані підстави припускати можливість настання його смерті з урахуванням способу життя останнього. Однак факт його смерті в установленому законом порядку не зареєстровано, і відповідно така особа продовжує бути носієм права власності на майно, яким не користується і яке не доглядає, що унеможливлює набуття права власності на це майно скаржником за набувальною давністю.
Вказувала, що у заяві скаржника про оголошення фізичної особи померлою порушується питання підтвердження юридичного факту для розгляду спору в іншій справі, що почала розглядатися раніше, ніж скаржник звернувся зі своєю заявою до суду.
Спір про право, про який йдеться в оскаржуваному рішенні, виник до того, як виникла необхідність підтвердження факту смерті особи, що набула право на спадщину.
Таким чином, вважала, що оголошення ОСОБА_2 померлим не може вплинути на виникнення будь-яких інших підстав у скаржника для повторного звернення до суду.
На момент розгляду Миронівським районним судом Київської області справи за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю, а також на момент звернення до суду із заявою про оголошення ОСОБА_2 померлим, відсутні будь-які претензії з боку інших осіб щодо предмету спору в обох провадженнях та рішення за наслідками розгляду обох справ не порушать і не можуть порушити чи будь-яким чином вплинути на права чи обов`язки третіх осіб.
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відмовляючи у відкритті провадження за заявою про оголошення фізичної особи померлою ухвалою від 26 листопада 2019 року на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що з поданої заяви про оголошення особи померлою вбачається спір про право на спадщину. Зокрема, суд послався на те, що із заяви ОСОБА_1 вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , яка була власником житлового будинку, може виникнути повторне звернення до суду з приводу вирішення спору про право щодо успадкування майна наявними потенційними спадкоємцями, а саме ОСОБА_2 (син померлої) та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (онуки померлої), не дивлячись на те, що заявник ОСОБА_1 звернулася до Миронівського районного суду Київської області з позовом про визнання права власності за набувальною давністю.
 
Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.
 
Із матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про оголошення ОСОБА_2 померлим, метою цієї заяви є набуття заявником права власності за набувальною давністю на житловий будинок, на якій ОСОБА_2 міг би претендувати в порядку спадкування за законом.
 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд зокрема розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
 
Відповідно до ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України «Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
 
Таким чином, відмовляючи у відкритті провадження на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суд першої інстанції не звернув увагу, що даною статтею регулюється розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення (глава 6 розділу IV«Окреме провадження»), а не справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (глава 4 розділу IV), а отже судом порушено норми процесуального права в результаті ототожнення двох різних категорій справ окремого провадження.
Поза увагою суду залишилась також та обставина, що положеннями глави 4 розділу IV ЦПК України взагалі не передбачено процесуальної можливості відмови у відкритті провадження з підстав наявності спору про право.
 
Крім того, суд першої інстанції вдався до оцінки можливості повторного звернення до суду з приводу вирішення спору про право щодо успадкування майна наявними потенційними спадкоємцями, а саме ОСОБА_2 , якого заявник просила визнати померлим, та його дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , залишивши поза увагою доводи заявника про відсутність реєстрації батьківства, і що сам ОСОБА_2 як особа, яка підлягає визнанню померлою, із позовом звернутися не може.
Така оцінка можливості виникнення спору, яка не існує станом на час звернення із заявою, а лише може виникнути в майбутньому, є передчасною і фактично є припущенням суду, що прямо заборонено ч. 6 ст. 81 ЦПК України.
 
Суд першої інстанції не врахував, що заявник ОСОБА_1 претендує на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності, про що нею поданий і розглядається позов (справа № 371/195/19), а не в порядку прийняття спадщини, тобто спору про спадкове право у неї з будь-якою особою не виникло.
 
Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року не можна вважати законною та обґрунтованою.
 
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року скасуватиі направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий:                                                                     Кашперська Т.Ц.
            
Судді:                                                                                 Фінагеєв В.О.   
 
                                                                                            Яворський М.А.