УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 688/848/18
Провадження № 22-ц/4820/184/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 січня 2020 року м. Хмельницький
  Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В., 
секретар судового засідання Дубова М.В.
з участю представників сторін
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 688/848/18 за апеляційною скаргою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2019 року в складі судді Мазур Н.В. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :        
В березні 2018 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 лютого 2009 року, в розмірі 33492 грн. 39 коп., яка складається з 4716 грн. 69 коп. - заборгованість за кредитом, 26604 грн. 63 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 100 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна частина) - 1571 грн. 07 коп. та стягнути судові витрати в розмірі 1762 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» вказував, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20 лютого 2009 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Отримавши кредитні кошти, ОСОБА_1 , належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором, а тому станом на 14 березня 2018 року мала заборгованість в сумі 33492 грн. 39 коп., яка включає заборгованість по тілу кредиту, відсоткам за користування кредитом, а також пеня та комісія, штраф - фіксована та відсоткова частини. 
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 20 лютого 2009 року в сумі 4616 грн. 69 коп., а також судовий збір в сумі 232 грн. 41 коп. В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2019 року скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення яким задоволити в повному обсязі вимоги банку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права. Апелянт вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту та допустив грубе порушення норм цивільного права, оскільки ОСОБА_1 вільно виявила бажання отримати кредит на умовах встановлених кредитним договором і зобов`язувалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Це також підтверджується підписаною нею довідкою від 20 лютого 2009 року про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яку ОСОБА_1 особисто підписала. В цій довідці зазначено тип картки, тип кредитної лінії, пільговий період, валюту кредитування, базову відсоткову ставку за користування кредитом, яка становить 2,5%, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів. Отже, як вказує апелянт, сторони при укладенні кредитного договору досягнули згоди щодо всіх істотних його умов. Апелянт вважає, що при вирішенні цього спору, суд допустив порушення норм процесуального права, оскільки однобічно досліджував обставини справи, фактично виступив адвокатом відповідача. Також суд безпідставно поставив під сумнів надані при подачі позову Умови та Правила, які містяться в електронному вигляді, фактично не досліджуючи їх належними чином. 
Суд не взяв до уваги, що фактично сама відповідач ОСОБА_1 частково визнала позов і саме в частині стягнення відсотків та пені. Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, отже, встановивши, що банк надав позичальнику - ОСОБА_1 кредит, а позичальник його не повернула, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягнення відсотків по кредиту. Крім того, необхідність сплати позичальником відсотків кредитору передбачено як нормами вітчизняного законодавства так і нормами міжнародного права. У зв`язку з цим, оскаржуване судове рішення прямо суперечить нормам цивільного права України та європейським правовим нормам, які регулюють функціонування кредитних правовідносин та банківського сектору економіки.
Також, на думку апелянта, при вирішенні вказаного спору не може бути застосовано правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення з наступних підстав.
У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в розмірі 4616 грн. 69 коп., суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять відомостей, що відповідач належним чином ознайомлена з Витягом з Тарифів банку та Витягу з Умов банку, відтак між сторонами не досягнуто домовленості щодо плати за користуванням кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення отриманого кредиту, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Колегія суддів з таким висновком не погоджується та вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з огляду на наступне.
Так судом встановлено, що 20 лютого 2009 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнала, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг з встановленим кредитним лімітом на картковий рахунок в розмірі 250 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
При цьому в даній заяві, підписаній відповідачем сторонами погоджено кредитний ліміт в розмірі 250 грн., розмір базової процентної ставки за кредитом в сумі 2,5% на місяць на залишок заборгованості. 
До анкети-заяви Банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Разом з цим в анкеті-заяві ОСОБА_1 засвідчила, що вона ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг (розміщені на офіційному сайті Приватбанку - www.privatbank.ua) та погоджується з ними. 
Крім того, цього ж дня 20 лютого 2009 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій визначено, що базова процентна ставка за користування кредитними коштами становить 2,5 % на місяць, розмір щомісячного платежу 7% заборгованості, але не менше 50 грн. до 25 числа місяця, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості (пеня1 + пеня2, де пеня1 - базова процентна ставка за договором, пеня2 - 1% від суми заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць), штраф за порушення строків платежів по любому з грошових зобов`язань, більш, ніж на 120 днів 500 грн.+5% ціни позову. 
За умовами вказаного договору позичальник, з урахуванням збільшеного кредитного ліміту, отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Кредитними коштами та відповідно кредитними картками відповідач користувалась, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.
За розрахунком Банку, наданим суду першої інстанції, станом на 14 березня 2018 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору становила 33492 грн. 39 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 4716 грн.69 коп., відсотки за користування кредитом 26604 грн. 63 коп., також банком застосовані штрафні санкції у вигляді нарахування пені в сумі 100 грн. та штрафу в сумі 2071 грн. 07 коп.
Відповідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н отримала кредитну картку № НОМЕР_1 строком дії до лютого 2013 року, а 21.10.2013 кредитну картку № НОМЕР_2 строком дії до липня 2017 року.
Відповідно до частин першої, другої ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч. 1 ст. 638 вказаного Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника ОСОБА_1 від 20 лютого 2009 року процентна ставка за користування коштами визначена в розмірі 2,5% на місяць або 30% на рік.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, однак в розрахунку заборгованості та позовній заяві з посиланням на Умови та правила надання банківських послуг зазначив відсотки за різні періоди в розмірі 30% річних, 34,8% річних, 43,2% річних.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 лютого 2009 року, посилався саме на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача ОСОБА_1 , тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 лютого 2009 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами саме в розмірі 34,8% річних, 43,2% річних.
       В той же час в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 20 лютого 2009 року, які підписані відповідачкою, сторонами погоджено розмір базової процентної ставки за кредитом в сумі 2,5% на місяць на залишок заборгованості, розмір щомісячного платежу, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості (пеня1 + пеня2, де пеня1 - базова процентна ставка за договором, пеня2 - 1% від суми заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць), розмір штрафу за порушення строків платежів (500 грн.+5% ціни позову).
Отже сторонами було обумовлено та погоджено умови договору щодо процентної ставки за користування кредитом, строки сплати кредиту, розмір штрафних санкцій тощо. 
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню не лише тіло кредиту, а і проценти за користування кредитом та неустойка.
Однак, визначаючи розмір процентів за користування кредитом, які підлягають стягненню, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н, отримала кредитну картку № НОМЕР_1 строком дії до лютого 2013 року, а 21.10.2013 кредитну картку № НОМЕР_2 строком дії до липня 2017 року, на які було перераховано кредитні кошти і якими користувалась відповідач.
Тобто фактично ОСОБА_1 могла користуватись кредитними коштами та відповідно здійснювати погашення по кредиту через дану картку лише до 31 липня 2017 року.
Враховуючи правову природу даного кредитну договору, а саме, що відповідач може періодично брати кредитні кошти та зобов`язаний їх відповідно періодично повертати, а також те, що в позовній заяві сам позивач вказав, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, то слід дійти висновку, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то момент закінчення строку кредитування збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку - 31 липня 2017 року.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14), від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14) та підтримав Верховний Суд у своїй постанові від 06 березня 2018 року, провадження №61-88св17 (справа №2120/12694/12).
 Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Судом встановлено, що строк дії картки закінчується останнього дня - 31 липня 2017 року, отже момент закінчення строку кредитування теж є 31 липня 2017 року, а у банка з 01 серпня 2017 року виникло право вимагати повернення кредиту згідно за умовами договору.
 Відтак, у межах строку кредитування до 31 липня 2017 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти, а з 1 серпня 2017 року ОСОБА_1 мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги повернути всю заборгованість за договором позивачу.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Такий правовий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
В судовому засіданні апеляційного суду представник банку надала суду письмові пояснення, в яких надала розрахунок заборгованості за даним кредитним договором по відсотках за користування кредитом.
За цим розрахунком заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем по відсотках за користування кредитним договором станом на 31 липня 2017 за узгодженою сторонами процентною ставкою 30% річних складає 2166 грн. 
Колегія суддів вважає, що даний розрахунок є належним та допустимим доказом по справі, відповідає матеріалам справи та умовам кредитного договору, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами в сумі 2166 грн.
Що стосується вимог про стягнення штрафу та пені, колегія суддів виходить зі слідуючого. 
У відповідності до ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується зокрема неустойкою, яка визначається як штрафом, пенею і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Як видно з довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 20 лютого 2009 року, підписаної ОСОБА_1 , передбачена відповідальність позичальника за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту у вигляді пені пеня1 + пеня2, де пеня1 - базова процентна ставка за договором, пеня2 - 1% від суми заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць) та за порушення строків платежів по любому з грошових зобов`язань більш, ніж на 120 днів у вигляді штрафу (500 грн.+5% ціни позову). 
Отже даним умовами кредитування передбачена відповідальність за несвоєчасне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором у вигляді як пені, так і штрафу одночасно.
Тобто за одне і те ж саме порушення зобов`язання у вигляді несвоєчасної сплати орендної плати передбачена подвійна відповідальність одного виду, в той час коли пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. 
Заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу за несвоєчасну сплату кредиту свідчать про безпідставне намагання кредитора застосувати до боржника (відповідачів) подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов`язання (прострочення виконання грошового зобов`язання), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Отже з врахуванням викладеного, доводів та вимог апеляційної скарги слід прийти до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення неустойки у вигляді штрафу в сумі 1571 грн. 07 коп. не підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню відповідно до умов кредитного договору в розмірі 100 грн., як про це просить позивач в позовній заяві.
З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасування з підстав невідповідності висновків суду обставинам справ, неправильного застосування норм матеріального права, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову частково та стягнення з відповідача на користь банку неповернутих грошових коштів в загальній сумі 6982 грн. 69 коп., з яких заборгованість за кредитом в сумі 4716 грн. 69 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 2166 грн., пеня в сумі 100 грн.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1482 грн. 72 коп.: (6982,69х100:33492,39=20,85%х1762:100 = 367 грн. 35 коп.). 
При зверненні до апеляційного суду позивач сплатив 2643 грн., тому з урахуванням загальної суми задоволених вимог на його користь з відповідача підлягає стягненню 2223 грн. 94 коп. судових витрат: (20,85%х2881,50:100=551,06). Загальний розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 918 грн. 44 грн. (367 грн. 35 коп. + 551 грн. 06 коп.).
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
        Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
        Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором в розмірі 6982 грн. 69 коп. (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят дві гривні шістдесят дев`ять копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського,1 Д, код ЄДРПОУ 14360570) судові витрати у розмірі 918 грн. 44 коп. по сплаті судового збору.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27 січня 2020 року.

Судді                          А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова