ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/268/20 Справа № 205/9200/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2019 року,  -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому посилаючись на викладені в позові обставини просила суд зобов`язати відповідача виконати договір в повному обсязі у найкоротший термін; зобов`язати відповідача відшкодувати їй завдану моральну шкоду в розмірі 37 000 грн.; зобов`язати відповідача відшкодувати їй завдану матеріальну шкоду в розмірі 15 000 грн. в подвійному розмірі (а.с. 1-4).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 задоволені частково.
Зобов`язано ФОП ОСОБА_2 відшкодувати ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 8000 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо стягнення судового збору (а.с.23-25).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с. 39-40, 50-52).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення (а.с.70-77).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково та рішення суду скасувати, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 15 жовтня 2018 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір підряду, відповідно до якого замовник поручив, а підрядник прийняв на себе зобов`язання виконати роботи визначені кошторисом замовлення, орієнтовним строком виконання робіт до 31 грудня 2018 року (а.с.5-6).
На виконання умов п.4.1. договору підряду ОСОБА_1 сплатила 8 000,00 грн. авансового платежу.
Зазначене підтверджується наявними у матеріалі справи доказами та визнається сторонами.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
       У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача матеріальну шкоду в сумі 8000 грн. суд 1 інстанції зазначив, що відповідачем істотно порушено умови договору підряду від 15.10.2018 року, чим порушені права позивача, та дійшов висновку про наявність підстав стягнення авансового платежу в сумі 8000 грн. 

Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції погодитись не можливо, оскільки встановлюючи вказані обставини та стягуючи з відповідача матеріальну шкоду (авансовий платіж) в сумі 8000 грн., суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.
Так з матеріалів справи вбачається, що предметом позову є зобов`язання відповідача виконати договір в повному обсязі у найкоротший термін; зобов`язання відповідача відшкодувати завдану моральну шкоду в розмірі 37 000 грн.; зобов`язання відповідача відшкодувати завдану матеріальну шкоду в розмірі 15 000 грн. (витрати на правову допомогу) в подвійному розмірі.
Отже, позивачка не ставила питання про стягнення саме авансового платежу, а заявляючи вимогу щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15 000 грн. в подвійному розмірі, виходила із суми витрат на правову допомогу.

За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу, а також договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. (ст. 837 ЦК України).
Відповідно до ст. 1 Закону України „Про захист прав споживачів" послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або інші документами (розрахунковий документ).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦK України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами існували відносини за договором підряду.

Так, згідно п.1.1 Договору підряду замовник поручив, а підрядчик прийняв на себе обов`язок виконати всі роботи згідно кошторису замовлення. Орієнтовний строк виконання робіт до 31 грудня 2018 року.
Згідно п. 1.2 Договору підряду по причинам, які не залежать від Підрядчика строк виконання робіт може пролонгуватись.
Аналізуючи викладене, та зважаючи на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що договір підряду не виконано в строк до 31 грудня 2018 року, відповідно п.1.2.Договору строк виконання робіт може пролонгуватись, таким чином колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача виконати договір в повному обсязі в найкоротший термін підлягають задоволенню.
При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача, що договір не виконано саме з вини позивачки, оскільки надані відповідачем акти не підтверджують, що позивачка була належним чином повідомлена про час та дату можливого виконання договору, на які посилається відповідач.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.
Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Враховуючи вище наведене колегія суддів вважає, що у спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо вона завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, тому підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині немає.

Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача відшкодувати позивачеві матеріальну шкоду в розмірі 15 000 грн. в подвійному розмірі, у зв`язку із зверненням ОСОБА_1 за правничою допомогою — задоволенню не підлягають
Згідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
       На підтвердження витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги, ОСОБА_1 долучила договір №б/н про надання юридичних послуг від 11 грудня 2018 року та акт наданих послуг від 11 грудня 2018 року (а.с. 7-8,9).
       Проте, документів які оформлені у встановленому законом порядку та свідчили, що позивачем сплачено саме 15 000 грн. за надання правничої допомоги, а саме (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) до матеріалів справи не долучено. 
       
       У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з ФОП ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1152 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  – задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2019 року — скасувати.

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2  про зобов`язання вчинити дії — задовольнити частково.

Зобов`язати фізичну особу підприємця ОСОБА_2 (яка діє на підставі Виписки з ЄДР № 22240000000097743 від 02.02.2015 р, виписки з реєстру платників єдиного податку № 2377/1701-27 від 04.02.2015 р., код НОМЕР_1 ) виконати в повному обсязі Договір підрядку від 15 жовтня 2018 року в найкоротший строк, але не пізніше 31 грудня 2020 року. 

В іншій частині позовних вимог — відмовити. 

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (яка діє на підставі Виписки з ЄДР № 22240000000097743 від 02.02.2015 р, виписки з реєстру платників єдиного податку № 2377/1701-27 від 04.02.2015 р., код НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1152 грн. 60 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.
Судді: