П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_______________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 р. 	м.Одеса	Справа № 420/6813/19	

Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.
                                  Дата і місце ухвалення: 20.11.2019р., м.Одеса
        П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
        Головуючого – судді :  Бойка А.В.,
                                         суддів:  Федусика А.Г.,
                                                          Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року за заявою ОСОБА_1 про зміну сторони у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого напису нотаріуса №4614 від 11.07.2013 року про звернення стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , 

ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про зміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу  Бондар І.М. від 11.07.2013 року за реєстровим №4614, а саме: змінити стягувача з товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (ідентифікаційний код юридичної особи 36789421, місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул. Фізкультури, 28-Д) на ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податів НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).
Заява мотивована тим, що 11.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу  Бондар І.М. вчинений виконавчий напис за реєстровим №4614 про звернення стягнення на нерухоме майно – земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ділянка №14/ АДРЕСА_3 , кадастровий номер 5123755800:01:003:2228, що належить на праві власності гр. ОСОБА_2 . На даний час право вимоги за кредитним та іпотечним договорами до ОСОБА_2 належить ОСОБА_1 у зв`язку з укладенням 22.10.2019 року між ним та ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» договорів про відступлення права вимоги. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про зміну сторони у виконавчому провадженні.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 19.12.2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права, що призвело до не правильного вирішення питання.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що підставою для звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження стало те, що на підставі укладених договорів відступлення права вимоги та договорів відступлення прав вимоги за договором іпотеки відбулась заміна стягувача. Питання щодо предметної юрисдикції категорії справ із заміни сторони у виконавчому провадженні за виконавчим написом нотаріуса було розглянуто Великою Палатою Верховного Суду 21.03.2018 року при розгляді справи №826/7941/17 та зроблений правовий висновок  про те, що судовий контроль за виконанням рішень інших органів (зокрема, і виконавчого напису нотаріуса) покладено законодавством на адміністративні суди. 
У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви 11.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу  Бондар І.М. вчинений виконавчий напис за реєстровим №4614 про звернення стягнення на нерухоме майно – земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ділянка №14/ АДРЕСА_3 , кадастровий номер 5123755800:01:003:2228, що належить на праві власності гр. ОСОБА_2 .
Вказане нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 29.09.2008р. передане в іпотеку ПАТ «ОТП Банк», право вимоги за яким в подальшому було придбано ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором про відступлення права вимоги від 07.06.2010 року. 
22.10.2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги передало до ТОВ «Стандарт Фінанс Групп», яке, в свою чергу, відповідне право відступило ОСОБА_1 .
Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1  про заміну сторони у виконавчому провадженні суд першої інстанції виходив з того, що з аналізу положень статті 379 КАС України слідує, що заміна адміністративним судом сторони виконавчого провадження можлива лише у разі, якщо вказане виконавче провадження спрямоване  на виконання судового рішення вказаного суду як суду першої інстанції. Заміна сторони виконавчого провадження при виконанні виконавчого напису  нотаріуса в порядку ст.379 КАС України суперечить нормам чинного процесуального законодавства України, оскільки лише в порядку цивільного судочинства передбачена можливість не тільки  заміни сторони виконавчого провадження при виконанні рішення суду у цивільній справі, але й при виконанні рішень інших органів та посадових осіб, зокрема, виконавчого напису нотаріуса. 
У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що питання заміни сторони виконавчого провадження при виконанні виконавчого напису нотаріуса не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України та віднесене до юрисдикції місцевих загальних судів в порядку цивільного судочинства. 
Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно з частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 204 Цивільного кодексу України гарантується презумпція правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Так, приписами частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
В постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року №6-122цс13 зазначено, що відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, визначених статті 515 Цивільного кодексу України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги), а згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.
Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник (ч.1 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до частини першої статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Суд враховує, що ні норми Закону України «Про виконавче провадження», ні норми інших процесуальних кодексів не встановлюють, що такі справи підлягають розгляду у порядку іншого судочинства.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі №826/7941/17 дійшла висновку, що в порядку цивільного судочинства розглядаються усі спори, пов`язані із виконанням саме судових рішень, винесених місцевим судом. В свою чергу, спори, пов`язані з виконанням рішень інших органів (зокрема, і виконавчого напису нотаріуса) мають бути вирішені адміністративним судом в силу прямих приписів статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 287 КАС України.
Отже, нормами Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України встановлено судовий контроль за виконанням рішень, ухвалених судами в порядку цивільного та господарського судочинства. Судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством на адміністративні суди.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи в сукупності норми статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 379 КАС України, зазначала, що питання правомірності заміни сторони у виконавчому провадженні є, по суті, превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні, це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи наведені обставини у сукупності, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Керуючись ст.ст. 311, 312, 315, 320, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року скасувати.
Справу заявою ОСОБА_1 про зміну сторони у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого напису нотаріуса №4614 від 11.07.2013 року про звернення стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 26.02.2020 року.

Головуючий суддя 	 	Бойко А.В.	
Судді	    	Федусик А.Г.    Шевчук О.А.