Єдиний унікальний номер 234/7379/19 
Номер провадження 22-ц/804/202/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
                            
18 лютого 2020 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді  Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Канурної О.Д., Соломахи Л.І.  
за участю:
секретаря судового засідання ¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬Самойленко Г.В.
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача адвоката Ворощук О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/7379/19 за позовом Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, з апеля-ційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2019 року (суддя першої інстанції Данелюк О.М.), -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (далі - АТ «ПроКредит Банк»)  звернулося  до  Краматорського  міського  суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.  
Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 серпня 2008 року між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_4 було укладено Рамкову угоду № 1841, згідно якої позивач здійснив кредитування ОСОБА_5 на підставі кредитних договорів.
18 серпня 2008 року на підставі ОСОБА_6 угоди між позивачем та ОСОБА_5 був підписа-ний договір про надання траншу № 9.7537/1841, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 20 000 доларів США, процентна ставка 16,00% річних, строк 120 місяців. 
Позивач свої обов`язки перед ОСОБА_5 виконав, однак відповідач здійснював платежі в погашення кредиту з порушенням графіка, що призвело до створення простроченої заборгованості відповідача перед позивачем. Станом на 22 березня 2019 року заборгованість ОСОБА_5 стано-вить 378 448 грн. 70 коп., яка складається з: 282 367 грн. 75 коп. - тіло кредиту, 0,00 грн. - нараховані відсотки по графіку, 96 080 грн. 95 коп. - заборгованість за донарахованими відсотками за фактичне користування простроченим капіталом, 0,00 грн. - пеня.
В забезпечення зобов`язань ОСОБА_5 за Рамковою угодою 18 серпня 2008 року між позива-чем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1841-ДП1, відповідно до якого боржник і його поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Посилаючись на викладене, АТ «ПроКредит Банк» просило суд стягнути солідарно з відпові-дачів на користь позивача заборгованість за Договором про надання траншу № 9.7537/1841 від 18 серпня 2008 року, який є невід`ємною частиною Рамкової угоди № 1841 від 18 серпня 2008 року у загальному розмірі 378 448 грн. 70 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 676 грн. 73 коп.  
29 серпня 2019 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області позов АТ КБ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості задоволе-ний у повному обсязі.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «ПроКредит Банк» заборгова-ність за кредитним договором у сумі 378 448 грн. 70 коп. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.  
Не погоджуючись із рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2019 року, відповідач ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, після уточнення меж апеляційного оскар-ження (а.с. 102), посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосу-вання норм матеріального права, неповне встановлення обставин справи, що мають значення для вирішення справи, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2019 року в частині стягнення донарахованих відсотків у сумі 96 080 грн. 95 коп. та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову  відмовити.  
Уточнені вимоги в апеляційній скарзі мотивовані тим, що суд не надав належної оцінки то-му факту, що  строк дії договору, строк дії ліміту строку кредитування складає період часу з 18  серпня 2008 року по 17 серпня 2023 року включно. Вважає крайньою датою можливою для погашення кредитних зобов`язань без застосування судового захисту порушеного права - 17 серпня 2023 року. Тому позовні вимоги позивача передчасні, а значить такі, що не підлягають задоволен-ню. 
Оскільки строк дії договору спливає 17 серпня 2023 року, вважає безпідставним стягнення з нього донарахованих відсотків в сумі 96 080 грн. 95 коп. в порядку ст. 625 ЦК України. Разом з тим, припускаючи, що навіть якщо донараховані відсотки нараховані правомірно, проведений по-зивачем розрахунок є некоректним з огляду на те, що не допускається одночасне (за один і той же період) нарахування відсотків за неправомірне користування коштами на відсотки за правомірне користування коштами - в основу  розрахунку покладено не лише тіло кредиту, але і відсотки за правомірне користування кредитом; кредитний договір припиняє свою дію з дати направлення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, тому вимоги про стягнення про-центів після цієї дати задоволенню не підлягають. Оскільки позивач, посилаючись на положення п. 8.6 основного Договору вимагає дострокового повернення всієї суми кредиту, тому втрачає право нараховувати відсотки із дати настання цієї події. 
Крім того, вважає, що рамкова угода № 1841 від 18 серпня 2018 року, похідні від неї догово-ри про надання траншу, договір поруки є такими, що порушують діюче законодавство про захист прав споживачів.   
          Позивачем АТ «ПроКредит Банк» надано письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Кра-маторського міського суду Донецької області від 29 серпня 2019 року без змін. При цьому позивач посилається на помилковість тверджень відповідача щодо передчасного звернення Банку з позовом про стягнення кредитної заборгованості та про неправомірність нарахування відсотків за неправо-мірне користування кредитними коштами.   
Відповідачем  ОСОБА_2   письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на час розгляду справи не наданий.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешко-джає перегляду рішення суду першої інстанції.  
         Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неу-переджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту по-рушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юриди-чних осіб, інтересів держави.  
          В судове засідання апеляційного суду представник позивача АТ «ПроКредит Банк» та відпо-відач Ликова Т.В. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені. 
Позивач АТ «ПроКредит Банк» надав апеляційному суду заяву про слухання справи 18 люто-го без представника позивача (а.с.140)
         Відповідач ОСОБА_2 апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 18 лютого 2020 року не повідомила і, відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, вважається, що вона не з`явилась у судове засідання без поважних причин. 
         Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність не з`явившися   сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
         Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Воро-щук О.І., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати рішення суду в частині стягнення процентів, додатково нарахованих позивачем за користування кредитом, та відмовити у за-доволенні цих вимог, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
   Задовольняючи позовні вимоги АТ «ПроКредит Банк» в оскаржуваній відповідачем частині, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача про стягнення процентів за непра-вомірне користування кредитом. 
   Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині стягнення донарахованих відсотків в сумі 96 080 грн. 95 коп. 
   В частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 282 367 грн. 75 коп. рішення не оскаржується і судом апеляційної інстанції не переглядається. 
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рі-шення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верхо-венства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриман-ням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодек-сом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 18  серпня 2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» і ОСОБА_1 було укладено Рамкову угоду № 1841, за умовами якої банк зобов`язався здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених цією угодою та кредитними договорами, а позичальник зобов`язується на-лежно виконувати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, передбачені угодою та кредитними договорами (а.с.5-7). 
На підставі цієї Рамкової угоди, 18 серпня 2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» і ОСОБА_1 укладено договір про надання траншу № 9.7537/1841, за умовами якого ОСОБА_1 було на-дано кредит у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмі-рі 16 % на строк 120 місяців (а.с. 8).
На підставі договору № 1 про внесення змін до Договору траншу 20 листопада 2014 року внесені зміни до Договору про надання траншу № 9.7537/1841 від 18 серпня 2008 року  в частині процентів за користування кредитом та Графіку повернення кредиту та сплати процентів (а.с. 12-13).  
З метою забезпечення виконання зобов`язань за рамковою угодою і кредитними договорами, 18 серпня 2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» і ОСОБА_2 було укладено договір пору-ки, згідно з яким остання поручилася перед кредитором за належне виконання усіх зобов`язань ОСОБА_7 ОСОБА_8 у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором про надання траншу від 18 серпня 2008 року, утворилася заборгованість у загальному розмірі 378 448 грн. 70 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 282 367 грн. 75 коп., заборгованості за процентами за неправомірне користування кредитом у розмірі 96 080 грн. 95 коп. 
Колегія суддів вважає, що рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2019 року в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим та підстав для його скасуван-ня немає.
До матеріалів справи залучено розрахунок процентів за неправомірно користування креди-том(донараховані проценти). Розрахунок процентів здійснено на прострочену суму капіталу з за-значенням періоду строку просрочки (а.с. 19).
Із наведеного розрахунку вбачається, що основана сума заборгованості – 3523,04 доларів США із заявленої до стягнення 3525,38 доларів США утворилася з вересня 2015 року, коли відпові-дач перестав вносити чергові платежі на погашення кредитної заборгованості. 
Вказану обставину ОСОБА_1 підтвердив у судовому засіданні апеляційного суду.
Довід апеляційної скарги про те, що нарахування відсотків за неправомірне користування коштами проводиться одночасно (за один і той же період)  на відсотки за правомірне користування коштами свого підтвердження не знайшов, оскільки до обрахунку відсотків за неправомірне корис-тування коштами позивачем взятий залишок непогашеного тіла кредиту, розмір якого є очевидним із залученого до справи наданого графіку проведених відповідачем платежів (а.с. 17-19). 
У ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової части-ни позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 цього Кодексу).
Колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунто-ваність вимог банку про стягнення процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки із наданого банком розрахунку не вбачається яким чином та на яку суму були нараховані ці кошти, також на правильність висновків судів не впливають з огляду на наступне.
Так, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, проценти за неправомір-не користування кредитом розраховані на підставі умов кредитного договору, а також статей 536, 625 ЦК України.
У ст. 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, зако-ном або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможли-вість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зо-бов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простро-чення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У пункті 4.4 рамкової угоди від 18 серпня 2008 року, на підставі якої був укладений договір про надання траншу, сторонами погоджено, що у випадку прострочення погашення кредиту, пози-чальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначе-ним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку креди-ту, строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості до дати повного її погашення включно (а.с. 5-7).
Вказане свідчить, що проценти за неправомірне користування кредитом нараховані банком на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі, визначеному у пункті 4.4 рамкової угоди від 18 серпня 2008 року.
При цьому, відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповіда-льності боржника за порушення грошового зобов`язання та може застосовуватися незалежно від застосування кредитором інших видів відповідальності або інших забезпечувальних заходів.
З урахування наведеного, судом першої інстанції, з огляду на презумпцію правомірності правочину, встановлену ст. 204 ЦК України, правомірно стягнуто з відповідачів проценти за непра-вомірне користування кредитом у розмірі, визначеному кредитним договором.
Щодо посилань в апеляційній скарзі на неправомірність проведеного Банком розрахунку від-сотків, апеляційний суд зазначає, що  частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підс-таві доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.  
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
З указаного вбачається, що саме на учасників справи покладається обов`язок з подання дока-зів на підтвердження своїх вимог та заперечень. Оскільки належних і допустимих доказів на спрос-тування здійсненого банком розрахунку заборгованості за кредитними договорами або свого альте-рнативного розрахунку цієї заборгованості відповідачами не надано, то доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними, а висновки суду щодо розміру кредитної заборгованості - обґрунтованими.
    За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що, вирішуючи спір, суд першої інста-нції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини спра-ви, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рі-шення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рі-шення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
    Крім того, згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
    Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задово-лення, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, від-шкодуванню не підлягають.
    Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2019 року в частині стягнення донарахованих відсотків  в сумі 96 080 грн. 95 коп. залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 18 лютого 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                       Ю.М. Мальований

Судді:                                                                                            О.Д. Канурна

                                                                                                      Л.І. Соломаха