ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006796 пров. № А/857/427/20	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Гінди О.М., Старунського Д.М.
за участі секретаря судового засідання         Кітраль Х.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження (суддя – Крутько О.В., м. Львів) у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Сяйво» про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

                                                             ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 в грудні 2019 року звернувся до суду з позовом до Львівського комунального підприємства «Сяйво», у якому просив: визнати протиправною бездіяльність директора Львівського комунального підприємства «Сяйво» Масюк У.Л. щодо невиконання та порушення вимог статті 40 Конституції України, статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»; зобов`язати директора Львівського комунального підприємства «Сяйво» ОСОБА_2 розглянути по суті запит ОСОБА_1 від 28.11.2019 та надати вичерпну обґрунтовану відповідь за власним підписом. Підставою позову є бездіяльність відповідача з приводу ненадання письмової відповіді на його запит від 28.11.2019, хоча пройшов п`ятиденний строк, встановлений для надання такої. Вважаючи, що неотримання відповіді порушує його конституційні права та гарантії, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі №1.380.2019.006796.
Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить таку скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що позов пред`явлено до посадової особи органу місцевого самоврядування, а тому спір є публічно-правовим та має розглядатися в порядку КАС України. 
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з таких міркувань.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір не є публічно-правовим, оскільки заявлені позивачем вимоги не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування чи їхніх посадових осіб, тобто між даними особами не існує публічно-правового спору, що в свою чергу виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства, а тому має вирішуватися судами в порядку цивільного судочинства.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм процесуального права з огляду на таке.
За приписами статті 171 КАС України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтям 160, 161, 172 цього Кодексу; чиналежить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
За визначенням пункту 2 частини першої статті 4 цього ж Кодексу публічно-правовий спір – це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Вжитий у статті 19 КАС України термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).  
При цьому, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій та повноважень, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись суб`єктом саме у тих правовідносинах, де виник спір.  
Отже до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.  
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Згідно з підпунктом 3.1.6 пункту 3.1 розділу 3 Державного класифікатора України «Класифікація організаційно-правових форм господарювання» затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.05.2004 №97 «Про затвердження національних стандартів України, державних класифікаторів України, національних змін до міждержавних стандартів, внесення зміни до наказу Держспоживстандарту України від 31 березня 2004 №59 та скасування нормативних документів» (далі – Класифікатор) комунальне підприємство - підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.
Відповідно до підпункту 3.4.5 пункту 3.4 розділу 3 Класифікатора комунальна організація (установа, заклад) утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.
З огляду на викладене, комунальні підприємства, установи чи організації не є суб`єктами владних повноважень у розумінні КАС України, а діяльність таких підприємств, установ чи організацій не належить до владних управлінських функції, делегованих державою.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 826/25099/15.
З адміністративного позову та доданих до нього документів вбачається, що спір виник між фізичною особою та юридичною особою, яка не є суб`єктом владних повноважень та не наділена публічно-владними управлінськими функціями.
Отже, ЛКП «Сяйво» не є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України, а тому спір не є публічно-правовим відповідно до статті 4 КАС України.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно вказав на те, що заявлені вимоги не належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки не стосуються захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування чи їхніх посадових осіб. Тобто між даними особами не існує публічно-правового спору, що в свою чергу виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Так, як спір не є публічно - правовим, правовідносини, що виникли між позивачем та ЛКП «Сяйво», підлягають розгляду у порядку цивільного, а не адміністративного судочинства. З урахуванням суб`єктного складу сторін, вирішення такого спору здійснюється місцевим судом у порядку цивільного судочинства.
Відповідно до статті 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні по справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».
Таким чином, враховуючи суть спірних відносин у даній справі суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказаний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги перелічених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Д. М. Старунський  	
Повне судове рішення складено 20 лютого 2020 року.