Справа № 462/7028/18                                Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М. 
Провадження № 22-ц/811/3753/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія: 60

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.
при секретарі Куцик І.Б.
з участю представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 26 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Четверта Львівська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміни черговості спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Четверта Львівська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з квітня 2007 року по квітень 2018 року зі спадкодавцем ОСОБА_5 та зміни черговості спадкування за законом шляхом надання права спадкування разом із спадкоємцями першої черги. 
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з вересня 2007 року і до дня смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживала з ним однією сім`єю, протягом усього часу спільного проживання вони були пов`язані спільним побутом та інтересами, мали взаємні права та обов`язки, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився спільний син – ОСОБА_6 , що свідчить про створення ними сім`ї у розумінні ст. 3 Сімейного кодексу України. Позивачка також зазначає, що у зв`язку з перенесеними у 2008 та 2017 роках інсультами ОСОБА_5 тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, при цьому у зв`язку з його безпорадним станом увесь тягар догляду та опіки за ним, а також витрати на реабілітацію та матеріальне забезпечення сім`ї вона несла самостійно. Після смерті ОСОБА_5 13.04.2018 року, Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу, з якої позивачка дізналась, що заяви про прийняття спадщини подали також відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Оскільки до моменту смерті ОСОБА_5 вона проживала з ним однією сім`єю понад десять років, разом виховували спільну дитину, вели спільний побут, набували майно на праві спільної сумісної власності, просить позов задовольнити, встановити факт проживання однією сім`єю та змінити черговість спадкування за законом.
Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 26 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Стверджує, що з 2007 року вона спільно проживала разом з ОСОБА_7 в належному йому будинку, вели спільне господарство, фактично проживали однією сім`єю та ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_6 . У зв`язку з незадовільним станом здоров`я ОСОБА_5 у 2007 та 2017 роках вона несла тягар щодо його утримання. Зазначає, що вона та ОСОБА_5 проживали однією сімєю та виховували спільно їхнього сина, про що зазначили свідки у своїх показах даних в суді першої інстанції. 
В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 26 вересня 2019 року та постановити нове, яким задоволити повністю її позов. Судові витрати просить покласти на відповідача.
17 січня 2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 . Зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а оскаржуване рішення є законним, обгрунтованим та таким, що ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Судом встановлено, що 19 липня 1986 року виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія НОМЕР_1 від 19.07.1986 року (а.с.101). В матеріалах справи відсутня інформація про розірвання вказаного шлюбу.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 від 14.04.2018 року, (а.с.8).
Згідно копії довідки № 497/вих., виданої Рудненською селищною радою 18.06.2018 року, яка знаходиться в матеріалах копії спадкової справи після смерті ОСОБА_5 наданої Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою вбачається, що ОСОБА_5 до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.94 зворот).
Після смерті ОСОБА_5 вбачається, що до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом звернулись донька померлого ОСОБА_1 , дружина померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина, ОСОБА_6 
Позивачка зазначає, що з 2007 року і по день смерті ОСОБА_5 проживала з ним однією сім`єю у будинку, який належить їй на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_2 , від спільного життя в них народився син ОСОБА_6 .
Згідно копії свідоцтва про народження, виданого 17.06.2009 року серія НОМЕР_3 (а.с.9), ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_6 , в графі батько якого записано « ОСОБА_5 », а мати – « ОСОБА_3 »
ОСОБА_4 , будучи допитаною в суді першої інстанції в якості свідка повідомила, що з чоловік вона та її донька постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 , відносини між ними були добрі і дружні і наскільки їй відомо, намірів розірвати шлюб він не мав. Вона знає, що чоловік справді періодично приходив до позивачки, ІНФОРМАЦІЯ_2 в ОСОБА_3 народився син, батьком якого записаний ОСОБА_5 . В січні 2009 році ОСОБА_5 переніс інсульт, але твердження позивачки про те, що вона опікувалась ним та несла витрати на його реабілітацію не відповідають дійсності, оскільки позивачка в той час була вагітна і не працювала. Поки він перебував у лікарні його щодня провідувала донька, сестра та батьки чоловіка, кошти на лікування надавала вона, а на реабілітацію у Винники чоловіка відвозила донька. Крім того, ОСОБА_5 не перебував у безпорадному стані, безпосередньо перед смертю сам керував транспортним засобом, займався будівельним бізнесом, тому не потребував опіки чи сторонньої допомоги. В задоволенні позову просить відмовити.
Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_8 повідомив, що знайомий особисто і з позивачкою, і з ОСОБА_5 і з відповідачами, відносини з ними хороші, з ОСОБА_5 відносини дружні, товаришував з ним з дитинства та був його кумом. Пояснив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали фактично як сім`я в будинку позивачки з 2007 року, вели спільне господарство, разом святкували дні народження та свята, у 2009 році в них народився спільний син. Знає, що ОСОБА_9 був одружений, від шлюбу має доньку, до того як почав проживати з позивачкою, проживав з батьками, дружиною та донькою, наскільки йому відомо, шлюб з ОСОБА_4 не розривав. З донькою в нього були дуже дружні відносини, завжди нею опікувався та допомагав їй. У 2009 році, коли ОСОБА_3 була вагітна, ОСОБА_5 захворів, знаходився на стаціонарному лікуванні у Комунальній 8-ій міській клінічній лікарні, позивачка доглядала за ним в цей період. На його думку, незадовго до смерті, ОСОБА_5 перебував в депресивному стані, але стороннього догляду, опіки чи матеріального забезпечення не потребував.
Допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , пояснили, що знайомі і з позивачкою, і з ОСОБА_5 , відносини добрі, є сусідками ОСОБА_3 , тому можуть підтвердити, що ОСОБА_5 протягом близько 11 років проживав разом з ОСОБА_3 . В них був спільний син, якого ОСОБА_12 дуже любив, займався його вихованням, сам відвозив його до школи та забирав зі шкоди додому. Часто всі разом приходили в гості, були дуже дружньою сім`єю. Знали, що ОСОБА_13 одружений, від шлюбу має доньку, але які в нього були відносини з дружиною їм не відомо. Коли ОСОБА_5 захворів і перебував у лікарні, позивачка опікувалась ним та підтримувала його. Свідок ОСОБА_10 також показала, що протягом останнього року до часу смерті ОСОБА_5 не хворів, сторонньої допомоги не потребував, до останнього дня самостійно керував транспортним засобом.
Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_14 дала суду показання, що знайома із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , знає їх як дружню сім`ю, вони проживали разом близько 10 років, вели спільне господарство, відносини в них були дуже дружні, мали спільного сина Іллю, якого ОСОБА_9 дуже любив. Часто разом відпочивали та приходили в гості. Їй відомо, що ОСОБА_5 був одружений, має доньку від шлюбу, з якою був в хороших відносинах, завжди їй допомагав. Чи спілкувався ОСОБА_9 з своєю дружиною і які в них були відносини вона не знає. Коли ОСОБА_12 переніс інсульт і знаходився в лікарні, його доглядала ОСОБА_3 , після того як ОСОБА_9 одужав, всі разом виїжджали на відпочинок. Наскільки їй відомо, його хвороба не була тяжкою, був повноцінною дієздатною людиною, опіки чи сторонньої допомоги не потребував.
Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_15 пояснила, що знайома з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 дуже давно, відносини дуже хороші, є хрещеною мамою їхньої доньки, ОСОБА_18 . Часто бувала і буває в цій сім`ї, приїжджала до них на дні народження, ОСОБА_9 з сім`єю часто приїжджав до неї. Відносини між ними в сім`ї були дуже добрі, розмов про розірвання шлюбу ніколи не чула. Знає, що в ОСОБА_5 є син, яким ОСОБА_9 дуже опікувався і допомагав йому. Але навіть після народження сина, коли вона приїжджала до ОСОБА_9 і ОСОБА_19 в гості, вони проживали разом. В січні 2009 року ОСОБА_9 перебував в лікарні, але, наскільки вона знає, це не була важка хвороба, опіки, сторонньої допомоги чи матеріального забезпечення не потребував, так як сам працював.
Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_20 повідомив, що знайомий з ОСОБА_5 близько 33 років, також знайомий з ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 відносини дружні, є хрещеним батьком відповідачки ОСОБА_1 . З позивачкою ОСОБА_3 не знайомий. До моменту смерті ОСОБА_9 декілька разів на рік приїжджав до ОСОБА_9 в гості, бачився з ним в нього вдома, де він проживав з ОСОБА_17 і донькою ОСОБА_21 , інколи зустрічались на вулиці. Знав сім`ю ОСОБА_5 як дружню, відносини між ними були хороші, розмов про наміри ОСОБА_22 розірвати шлюб ніколи не чув. Знає, що в ОСОБА_9 був син, він сам йому про це розказав. За місцем проживання ОСОБА_3 ніколи не був, відносини ОСОБА_9 з ОСОБА_3 , на його думку, були не дуже шанобливі.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачкою ОСОБА_3 не доведено факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 та наявності необхідних юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості спадкування та надання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У відповідності до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України.
За змістом частин першої, другої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку,що вимога позивачки про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_16 у період з квітня 2007 року по квітень 2018 року суперечитиме вимогам статті 25 Сімейного кодексу України, яка визначає, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі і мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.
Суд правильно звернув увагу на те, що наявність спільної дитини у позивача з спадкодавцем ОСОБА_5 не є тою обставиною, що безумовно свідчить про проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сім`єю, оскільки поняття сім`ї включає в себе не лише наявність інтимних стосунків, а й інші відносини, які визначають поняття «чоловіка та дружини», в той час як ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 .
На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
       Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачкою не представлено, а судами не здобуто жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт постійного спільного проживання з ОСОБА_5 як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї. 
Суд не може грунтувати свої висновки про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу на показаннях свідків, оскільки такі не є достатніми доказами про наявність в них усталених відносин притаманних сім`ї в розумінні статті 3 Сімейного кодексу України.
Статтею 1258 ЦК України визначено черговість спадкування за законом, згідно з якою спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У відповідності до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.
З матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_5 вбачається, що до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом звернулись донька померлого ОСОБА_1 , дружина померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина, ОСОБА_6 .
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.
У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Отже, безпорадність особи пов`язана саме зі станом її здоров`я. Відповідно доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо.
Всупереч зазначеному позивачкою не надано суду жодного доказу, який би підтверджував тривалу хворобу, безпорадний стан хворого, потребу сторонньої допомоги і догляду чи понесених нею витрат на матеріальне забезпечення спадкодавця, тим більше протягом тривалого часу.
       З пояснень свідків як зі сторони позивачки, так і зі сторони відповідачів: ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 та відповідачки, допитаної як свідок, які вказали, що безпосередньо в період перед смертю ОСОБА_5 він не потребував ні опіки, ні сторонньої допомоги, самостійно займався бізнесом та керував транспортним засобом, що спростовують доводи позивачки про перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані.
Враховуючи вищевикладені та встановлені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачкою ОСОБА_3 не доведено факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 та наявності необхідних юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості спадкування та надання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги. За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Четверта Львівська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміни черговості спадкування за законом відмовити повністю.
Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 26 вересня 2019 року залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення. 
Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 26 вересня 2019 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 14 лютого 2020 року.

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

                                                                       Н.П. Крайник