ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 646/1002/2020

провадження № 22-ц/818/1880/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі – ОСОБА_3 , Перша Харківська міська державна нотаріальна контора, 

треті особи – Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 , Першої Харківської міської державної нотаріальної контори, треті особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради про захист права приватної власності через усунення перешкод у розпорядженні квартирою шляхом вчинення певної дії за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 –  ОСОБА_4 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 січня 2020 року, постановлену під головуванням судді Янцовської Т.М. в місті Харкові, - 

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , Першої Харківської міської державної нотаріальної контори, треті особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради про захист права приватної власності через усунення перешкод у розпорядженні квартирою шляхом вчинення певної дії.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі, роз`яснено позивачам право на звернення до Харківського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.
В апеляційній скарзі представник позивачів – ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження її розгляду до того ж суду першої інстанції.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що справа за вищевказаним позовом підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства, оскільки позовні вимоги стосуються захисту права власності на підставі ст. 391 ЦК України. Спірні правовідносини мають приватноправовий характер, що виключає можливість вирішення заявлених вимог в порядку адміністративного судочинства.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.
Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.
Статтею 19 ЦПК України передбачено, що в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
При цьому, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Матеріали справи свідчать про те, що предметом спірних правовідносин є захист права приватної власності позивачів через усунення перешкод у розпорядженні квартирою шляхом визнання недійсними і скасування запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.1-4).
Зі змісту позовної заяви убачається, що державний реєстратор зупинив вчинення реєстраційних дій щодо зняття арешту на підставі ухвали суду про скасування заходів забезпечення позову у зв`язку із наявними розбіжностями в особі обтяжувача (оскільки арешт на виконання ухвали суду від 16.05.2003 року було накладено ДВС). 
Тобто захисту підлягають цивільні права позивачів. 
Справа за вказаним позовом підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі через те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Ухвала суду від 22 січня 2020 року постановлена з порушенням норм процесуального права, які привели до постановлення помилкової ухвали.
Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
У зв`язку з цим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – ОСОБА_4 – задовольнити.
Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 січня 2020 року – скасувати,  направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   С.С. Кругова

                                                                Н.П. Пилипчук

       Повне судове рішення виготовлено 25.02.2020 року.