П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/3017/19	

 	Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.                                                     Дата і місце ухвалення: 22.11.2019р., м. Миколаїв                                         	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –    Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.
         
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити  певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про: визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року в сумі 2892,74 грн. враховуючи базовий місяць січень 2016 року; зобов`язання Миколаївський обласний військовий комісаріат здійснити перерахунок та виплату різниці нарахованої індексації грошового забезпечення  за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року враховуючи базовий місяць березень 2014 року, а також середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку. 
Позов обґрунтовував тим, що на виконання судового рішення по справі №400/3265/18, яке набрало законної сили 16.05.2019 року,  відповідачем  проведено нарахування та виплату ОСОБА_1  індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року в сумі 2892,74 грн. При цьому, Миколаївським обласним військовим комісаріатом незаконно  враховано базовий місяць січень 2016 року у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 27.01.2016 року №44 «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році». Позивач зазначав, що у період з березня 2014 року по березень 2018  року розмір посадового окладу  за військовим званням майора ОСОБА_1  був незмінним, а тому під час виконання рішення суду по справі №400/3265/18 слід застосовувати базовий місяць  - березень 2014 року, як місяць підвищення останнього посадового окладу. Крім того, позивач зазначав, що так як під час звільнення з ним не проведено всіх розрахунків, тому, на підставі положень  ст.ст. 116, 117 КЗпП України, він має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 22.11.2019р. з прийняттям нового судового рішення – про задоволення позову.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що зміна  розміру доплат, надбавок та премій не впливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін  при нарахуванні індексації.   ІНФОРМАЦІЯ_2  безпідставно застосовано при нарахуванні індексації базовий місяць січень 2016 року з огляду на збільшення з 01.01.2016 року грошового забезпечення військовослужбовців  за рахунок збільшення щомісячної премії. 
Також, апелянт посилається на те, що так як відповідачем не  виплачено позивачу всіх належних йому сум при звільненні, зокрема, індексації, тому ІНФОРМАЦІЯ_3 зобов`язаний виплатити ОСОБА_1  середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Відповідач зазначає, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових) є базовим при проведенні індексації. На підставі наказу Міністерства оборони України від 27.01.2016 року №44 «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» з січня 2016 року відбулося збільшення грошового забезпечення  військовослужбовців за рахунок збільшення щомісячної премії, а тому ІНФОРМАЦІЯ_2  цілком обґрунтовано застосовано базовий місяць – січень 2016 року при нарахуванні та виплаті індексації. Також, відповідач вважає, що  до спірних правовідносин не застосовуються положення ст.117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки  виплати заробітної плати  по день фактичного розрахунку. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з серпня 1993 року проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді начальника служби захисту інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 11.08.2018 року №221 майора ОСОБА_1 , начальника служби захисту інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено з військової служби у запас за п. «б» (за станом здоров`я) відповідно до п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по строковій службі) №189 від 17.08.2018 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.   
Водночас, за період з 01.01.2016 року по дату звільнення позивачу не нарахована та не виплачена індексація грошового забезпечення.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №400/3265/18 від 04.03.2019 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2019 року, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.
На виконання судового рішення по справі №400/3265/18 ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахував та виплатив позивачу індексацію за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року в сумі 2892,74 грн. При цьому, при нарахуванні індексації відповідач врахував базовий період січень 2016 року.
ОСОБА_1 не погоджуючись з правомірністю дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо врахування базового місяця для проведення індексації січня 2016 року звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначає, що базовим місяцем має бути березень 2014 року.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , виходив з того, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що основний розмір його грошового забезпечення змінився у березні 2014 року. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що фактично при зверненні  з даним позовом до суду позивач не погоджується з тим, як було виконано рішення суду по справі №400/3265/18.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03 липня 1991 року (далі – Закон №1282-ХІІ).
У відповідності до статті 2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію Закону №1282-ХІІ.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій статті 4 Закону №1282-ХІІ.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року (далі - Порядок № 1078).
Згідно п.1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
За змістом пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави суду дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.
Наказом Міністерства оборони №44 від 27.01.2016 року (що діяв з 01 січня 2016 року), «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами), протокольного рішення Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №3 та з метою врегулювання окремих питань виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році, наказано щомісячне грошове забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) виплачувати з розрахунку: основні види грошового забезпечення (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років); надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби (у відсотках посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) всім військовослужбовцям - 50 відсотків; премій.
Тобто, грошове забезпечення військовослужбовців вищевказаним наказом було значно збільшено за рахунок стимулюючих виплат.
Проте, відповідно до приписів абзацу 5 пункту 5 Порядку №1078 від 17.07.2003 року, у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації, а тому відповідачем було безпідставно застосовано при нарахуванні індексації базовий місяць січень 2016 року з огляду на збільшення з 01.01.2016 року  грошового забезпечення військовослужбовців за рахунок збільшення щомісячної премії. 
Судом першої інстанції при вирішенні спору в цій частині не правильно застосовано норми матеріального права.
А відтак, колегія суддів доходить висновку про протиправність дій Миколаївського обласного військового комісаріату щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року враховуючи базовий місяць - січень 2016 року. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
При зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 просить визначити йому базовим місяцем для нарахування індексації березень 2014 року, оскільки в період з березня 2014 року по березень 2018 року розмір посадового окладу, окладу за військовим званням майора ОСОБА_1 були незмінними. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позову в цій частині виходячи з наступного.
Як вже зазначалось колегією суддів, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100%, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції. 
Разом з тим, на момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року №1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.
Відповідно до п. 13 Постанови №1294 вона набрала чинності з 01 січня 2008 року.
Вищевказана Постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців з 01 березня 2018 року.
Проаналізувавши постанову Кабміну України №1294 в період її дії з 01.01.2008 року по 01.03.2018 року, тобто періоду, який охоплює період оскаржуваних правовідносин, суд вбачає незмінність розмірів посадових окладів військовослужбовців.
Позивачем жодним чином не доведено наявність обставин зміни його посадового окладу станом на березень 2014 року.
ОСОБА_1 , в підтвердження своїх вимог, надано суду довідку  про нараховане грошове забезпечення за березень – серпень 2018 року, з якої вбачається, що у вказаний період був незмінним розмір його посадового окладу. З вказаної довідки не являється за можливе встановити, що  в саме в березні 2014 року відбулись зміни в посадовому окладі позивача.
Таким чином, враховуючи те, що позивачем не доведено посилань про те, що у березні 2014 року відбулася зміну розміру його посадового окладу, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог його позову щодо зобов`язання Миколаївського обласного військового комісаріату здійснити перерахунок та виплатити різницю нарахованої  індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, враховуючи базовий місяць – березень 2014  року.
Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.
Статтею 43 Конституції України проголошено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.
Так, Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Відповідно до п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
При цьому, ні Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», ні Положенням №1153/2008 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення військовослужбовця; зазначені нормативні акти не передбачають такого виду відповідальності адміністрації установи, як виплату середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні, а також не містять відсильної норми про права військовослужбовця щодо отримання такої компенсації.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно з ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.
В даному випадку, із зібраних матеріалів справи вбачається, що позивач, вважаючи проведений з ним розрахунок при звільненні неправильним, звертався до суду з позовом щодо стягнення належних йому сум індексації грошового забезпечення.
При цьому, з аналізу положень ст. 117 КЗпП України вбачається, що обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.
В свою чергу, ст.117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.
Вказана правова позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною 2 статті 8 КАС України.
Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08.04.2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.
Отже, відсутні підстави стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. За наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, в розумінні ст. 117 КЗпП України, є безпідставним.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Оскільки при вирішенні спору в частині вимог позову про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року в сумі 2892,74 грн. враховуючи базовий місяць січень 2016 року судом першої інстанції порушено норми матеріального права, тому, відповідно до ст.317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції частково задовольняє таку скаргу, скасовує рішення суду від 22.11.2019р., з прийняттям нового судового рішення – про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1, ч.3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 6 вказаної статті Кодексу передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи при зверненні до суду першої інстанції ОСОБА_1 сплатив 768,40 грн. судового збору (квитанція №ПН728 від 19.09.2019р.), а при поданні апеляційної скарги – 1152,60 грн.  (квитанція №ПН1136 від 20.12.2019р.).
А відтак, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, колегія суддів доходить висновку, що на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає стягненню 640,33 грн. судового збору, що є пропорційним задоволеним вимогам позивача.
Враховуючи, що дану справу суд першої інстанції правомірно відніс до категорії справ незначної складності,  тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року скасувати.
Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо врахування базовим місяцем січень 2016 року при здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 640,33 грн. (шістсот сорок гривень 33 копійок)
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
                                                                         
                                                                 Повний текст судового рішення виготовлений 12 лютого 2020 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук