ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2834/20 Справа № 211/1341/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – інспектор Бериславського відділення поліції Головного управління в Херсонській області старший сержант поліції Івасішин Андрій Петрович, Державна казначейська служба України,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Бондарчук Аліни Олексіївни на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2019 року, ухваленого суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі, повний текст рішення суду складено 11 грудня 2019 року,
В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора Бериславського відділення поліції Головного управління в Херсонській області старшого сержанта поліції Івасішина А.П., Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. 
В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що він 28.07.2017 року рухаючись на власному автомобілі марки ВАЗ-21154, державний номер НОМЕР_1 , по трасі Мар`янське – Берислав 97-98 км. був зупинений патрульною поліцією. Відповідачем складено постанову та накладено адміністративний штраф, при цьому поліцейський не представився, причину зупинки не повідомив. Позивач пояснив, що у нього в салоні на час зупинення автомобіля була хвора дитина та попросив викликати швидку допомогу, працівники поліції відмовили. Позивач викликав карету швидкої та поліцію, оскільки дії інспектора по зупиненню вважав незаконними. Не надавши постанову для ознайомлення та її підпису патрульна поліція уїхала. 
Поліцією, яка прибула на виклик було повідомлено позивачеві про його право оскаржити дії відповідача. Отримавши постанову інспектора винесену 28.07.2017 року її оскаржив. Рішенням суду від 29.11.2017 року дії відповідача визнано незаконними та постанову від 28.07.2017 року відносно ОСОБА_1 за ст. 122 ч. 2 КУпАП скасовано. У зв`язку з незаконними діями відповідача позивач пережив моральні страждання які оцінює в 25000 грн. та просить суд стягнути їх з Державної казначейської служби.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 та його представника – адвокат Бондарчук А.О. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог. 
В мотивування доводів апеляційної скарги зазначають, що висновки суду про відсутність доказів моральної шкоди від неправомірних дій відповідача спростовуються поясненнями позивача та свідка. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши доповідь судді – доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди діями інспектора поліції.
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. 
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 інспектором Бериславського відділення поліції Головного управління в Херсонській області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії НОМЕР_2 № 922644 від 28 липня 2017 року про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 122 ч. 2 КУпАП та накладено штраф на ОСОБА_1 в розмірі 425,00 грн. ( а. с. 7) .

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2017 року визнано незаконними дії інспектора Бериславського відділення поліції Головного управління в Херсонській області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення серії НОМЕР_3 від 28 липня 2017 року відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 122 ч. 2 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 425,00 грн. А також скасовано постанову серії БР № 922644 від 28 липня 2017 року винесену інспектором Бериславського відділення поліції Головного управління в Херсонській області старшим сержантом поліції Івасішиним Андрієм Петровичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. Постанова не оскаржена, набрала законної сили 26.12.2017 року (а. с. 22-23).
Між сторонами виник спір щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу за рахунок коштів Державного бюджету моральної шкоди спричиненої незаконними діями працівника поліції, щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті — така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.
Відповідний правовий висновок щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладено у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі №6–501цс17 та у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 638/6944/16-ц (провадження № 61-2986св18) та від 06 лютого 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 61-18697св18).
Встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадової особи інспектора Бериславського відділення поліції Головного управління в Херсонській області старший сержанта поліції ОСОБА_2 , під час зупинення та складання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне — за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого — спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили 26 грудня 2017 року, визнано незаконними дії інспектора Бериславського відділення поліції Головного управління в Херсонській області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення серії НОМЕР_3 від 28 липня 2017 року відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 122 ч. 2 КУпАП в розмірі 425,00 грн., колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди, яка полягла у потрясінні, емоційному напруженні через неправомірні дії, хвилюванні за життя та здоров`я дитини, яка перебувала у хворому стані під час зупинки транспортного засобу та дій працівників поліції, щодо безпідставного притягнення позивача до відповідальності.
При визначені розміру компенсації моральної шкоди, яка спричинена позивачу неправомірними діями інспектора Бериславського відділення поліції, колегія суддів керується роз`ясненням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Колегія суддів враховує, неправомірність дій відповідача, перенесені хвилювання позивача з приводу безпідставної зупинки транспортного засобу та наявності в автомобілі хворої дитини, через стан якої викликана на місце зупинки карета швидкої. З урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає достатнім та співмірним визначити розмір компенсації завданої позивачу моральної шкоди в сумі 5000 грн. 
Вирішуючи питання про стягнення грошових коштів з Державного бюджету України, колегія судді ураховує, що належним відповідачем у цих правовідносинах являється Державна Казначейська служба, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.
У пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального законодавства, без повного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, тому на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягненню на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди з Державної казначейської служби шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 5000 грн.
Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.15 ст.141 ЦПК України).
При звернені до суду із позовом та апеляційною скаргою позивач звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати підлягають стягненню з Державної казначейської служби України за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції судовий збір в сумі 1921 грн., виходячи з розрахунку (768,40+768,40х150%).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Бондарчук Аліни Олексіївни, задовольнити.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора Бериславського відділення поліції Головного управління в Херсонській області старшого сержанта поліції Івасішина Андрія Петровича, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).
Стягнути з Державної казначейської служби України на користь держави за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції судовий збір в сумі 1921 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2020 року. 

Головуючий:

Судді: