ПОСТАНОВА
Іменем України

30 січня 2020 року 
м. Київ
справа №766/11208/16-а
адміністративне провадження №К/9901/1132/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача          Саприкіної  І.  В., 
суддів                    Єзерова  А.  А., Чиркіна  С.  М., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду (суддя Кисильова  О.  Й.) від 13 червня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя Турецька  І.  О., судді: Стас  Л.  В., Косцова  І.  П.) від 16 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Херсонської області, третя особа - Херсонське об`єднане управління Пенсійного фонду України, про зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до прокуратури Херсонської області (далі - Прокуратура), третя особа - Херсонське об`єднане управління Пенсійного фонду України (далі - Херсонське ОУПФУ), в якому просив:
- зобов`язати Прокуратуру надати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату, необхідну для пред`явлення до Херсонського ОУПФУ, як передбачено вимогами ч. 12, 17 ст. 501 Закону України від 05 листопада 1991 року №  1789-ХІІ «Про прокуратуру», виходячи з розміру місячного заробітку слідчого в особливо важливих справах прокуратури Херсонської області станом на 01 грудня 2015 року з урахуванням умов оплати праці, які існували на день звільнення ОСОБА_1 на пенсію за вислугою років 02 грудня 2002 року, в якій повинно бути зазначено: оклад, класний чин, вислуга років, розмір щомісячної премії, матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально побутових потреб, надбавка за виконання особливо важливої роботи, а також щомісячна набавка слідчому у розмірі 25  % та щомісячна доплата за вислугу 20 і більше років на посаді слідчих органів прокуратури в розмір 100  % суми пенсії, яка могла би бути йому нарахована в разі виходу на пенсію, (які передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 21  лютого 1996  року №  232 «Про надбавки до грошового забезпечення працівників слідчих підрозділів органів внутрішніх справ, Служби безпеки і прокуратури»);
- зобов`язати відповідача надати аналогічні довідки по кожному перерахунку в період з 01 травня 2006 року по теперішній час, із застосуванням такого ж розрахунку заробітної плати як зазначено вище, для перерахунку пенсії позивача. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16  листопада 2017 року, позовну заяву в частині зобов`язання відповідача надати аналогічні довідки по кожному перерахунку в період з 01 травня 2006 року по теперішній час - залишено без розгляду з підстав, визначених п. 9 ч. 1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.
Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що ОСОБА_2 пропустив встановлений законом шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом без поважних на те причин. Зокрема, позивач міг дізнатися про порушення своїх прав ще у травні 2006 році, коли він отримав довідку Прокуратури про заробітну плату для перерахунку пенсії, і яка, на думку скаржника, не відповідала вимогам законодавства.
Не погоджуючись з такими рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16  листопада 2017 року, і прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції. 
Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
30 січня 2018 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду відкрив касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 29 січня 2020 року призначив її до розгляду.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2006 року Прокуратура видала ОСОБА_1 довідку про заробітну плату, на підставі якої в подальшому позивачу було здійснено перерахунок пенсії. Аналогічні довідки видавалися ОСОБА_1 і після 2006 року.
Позивач вважав, що довідки за спірний період повинні бути іншого змісту, а тому просив суд зобов`язати відповідача надати нові довідки про заробітну плату по кожному перерахунку за період з 01 травня 2006 року по теперішній час (вересень 2016 року).
Суд попередніх інстанцій, залишаючи вказані позовні вимоги без розгляду, виходили з того, що позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав ще у травні 2006  році після отримання відповідної довідки та здійснення перерахунку пенсії, проте із таким позовом звернувся лише 21 вересня 2016 року, тобто більш ніж через 10 років.
Колегія суддів погоджується з такими твердженнями судів першої та апеляційної інстанції з огляду на таке. 
Частина 1 ст.  99 КАС України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ст.  99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За правилами ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (ч. 2 ст.  100 КАС України).
Значення процесуальних строків в адміністративному процесі полягає у тому, що вони стабілізують та впорядковують адміністративно-процесуальні правовідносини, дисциплінують всіх учасників адміністративного судочинства, включаючи суд.
Процесуальні строки є активними засобами впливу на поведінку учасників в адміністративному процесі тому, що гарантують їм можливість належним чином підготуватись та реалізувати необхідні процесуальні дії, й не дають можливості невиправдано затягувати процес.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, а саме: обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Водночас, при визначенні початку перебігу строку для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналась або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, або бездіяльності), а не коли така особа з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019  року у справі №  813/1998/18.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги та касаційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що про порушення своїх прав дізнався лише в липні 2016 року після звернення до Прокуратури про перерахунок пенсії.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про необґрунтованість вказаних вище доводів позивача, оскільки, як стверджує позивач, він був незадоволеним перерахунком пенсії, який проводився за довідками про визначення складових заробітної плати та інших виплат, що видавалися відповідачем у період з травня 2006 року, ОСОБА_3 мав можливість звернутися до суду за захистом своїх прав у строки, встановлені чинним процесуальним законодавством. Однак, незважаючи на те, що порушення прав позивача відбулося нібито ще у 2006 році, до суду він звернувся лише 21  вересня 2016  року.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів вважає вірними висновки судів попередніх інстанцій, що позивач знав або мав можливість знати про порушення своїх прав ще у травні 2006 року з моменту отримання довідки Прокуратури про заробітну плату для перерахунку пенсії, в тому числі вжити своєчасних заходів щодо їх захисту в межах установленого КАС України строку звернення до адміністративного суду, проте не скористався такою можливістю, у зв`язку з чим позов підлягає залишенню без розгляду.
Інших доказів поважності пропуску строку звернення до суду касаційна скарга не містить.
З огляду на викладене Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2017 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 16  листопада 2017 року є законними та обґрунтованими і не підлягає скасуванню, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір при дотриманні норм процесуального права, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення апеляційного суду, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16  листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                І.  В.  Саприкіна
Судді:                                                                                                    А.  А.  Єзеров
                                                                                                    С.  М.  Чиркін