Постанова
Іменем України
 
29 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 635/3414/16-ц
провадження № 61-21027св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа - комунальне підприємство «Пісочинське виробниче управління житлово-комунального господарства»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 липня 2016 року в складі судді: Сітбаталової Н. І., та постанову Харківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року в складі колегії суддів: Сащенко І. С., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2016 рокуОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: КП «Пісочинське виробниче управління житлово-комунального господарства» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, щосторони були військовими та отримали у користування житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ордеру № 28 від 19 січня 2003 року. На цей час квартира вже знаходиться на балансі КП «Пісочинське виробниче управління житлово-комунального господарства». З 2005 року сторони припинили шлюбні відносини. ОСОБА_2 пішов з дому та з початку 2005 року відсутній, з реєстрації не знявся, у 2006 році їх шлюб розірвано.
 
ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю за вказаною адресою більше шести місяців без поважних причин.
 
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
 
Заочним рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_2 , таким що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не користується житловим приміщенням понад встановлені законом строки, тому є таким, що втратив право користування спірною квартирою.
 
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області в складі судді: Назаренко О. В., від 15 липня 2019 року заяву ОСОБА_2 - адвоката Мироненко С. С. про перегляд заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: КП «Пісочинське виробниче управління житлово-комунального господарства» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишено без задоволення.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що представник відповідача не надав суду ніяких доказів, що мають істотне значення для справи. Враховуючи цю обставину, а також той факт, що відповідач повідомлений про час і місце судового розгляду справи належним чином підстави для скасування заочного рішення відсутні. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишено без задоволення. Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 липня 2016 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що згідно статті 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Обставини не проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не є поважними в розумінні статті 71 ЖК.
 
Аргументи учасників справи
 
У  листопаді 2019 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу, в якій просить оскаржені рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому, посилався на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що відповідач не отримував ухвалу про відкриття провадження у справі від 29 квітня 2016 року та повістку про виклик у судове засідання, яке призначене на 08 червня 2016 року. Відповідно до журналу судового засідання від 08 червня 2016 року відповідач у судове засідання не з`явився, судова повістка, направлена на його адресу повернута на адресу суду за закінченням терміну зберігання. Про явку в судове засідання, призначене на 07 липня 2016 року відповідач також не був повідомлений. Згідно довідки, яка міститься в матеріалах справи, 07 липня 2016 року справу знято зі слухання у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному. Матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про судове засідання, призначене на 12 липня 2016 року о 15:00, натомість, згідно журналу судового засідання, яке відбулося 12 липня 2016 року, сторони у судове засідання не з`явилися, про місце та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Позивач подала до суду заяву, в якій просила долучити до справи газету з оголошенням про дату розгляду справи, розглядати справу за її відсутності та винести заочне рішення. При апеляційному перегляді заочного рішення судом взагалі не надавалася оцінка зазначеним доводам.
 
Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що будинок АДРЕСА_1, в якому знаходиться квартира АДРЕСА_1 знаходиться на балансі КП «Пісочинське виробниче управління житлово- комунального господарства».
 
Ордер на квартиру АДРЕСА_1 отримав ОСОБА_2 Ордер видано на сім`ю із чотирьох осіб: ОСОБА_2 - основний наймач, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_4 - син, ОСОБА_4 -син.
 
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 21 березня 2006 року.
 
Згідно частини першої статті 158 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
 
Аналіз матеріалів справи свідчить, що дані про належне повідомлення відповідача ОСОБА_2 про час і місце судового розгляду в суді першої інстанції відсутні, оскільки рекомендоване повідомлення про судове засідання на 08 червня 2016 року о 12 год 30 хв було повернено із відміткою поштового відділення «за місцем обслуговування» (а. с. 22). Даних про направлення та отримання повістки про судове засідання 12 липня 2016 року матеріали не містять.
 
Відповідно до частини дев`ятої статті 74 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.
 
Не може вважатися доказом належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання і оголошення у пресі про судове засідання на 07 липня 2016 року, а саме в газеті «Слобідський Край» від 14 червня 2016 року (а. с. 30), оскільки такий порядок повідомлення розрахований на відповідача зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Натомість в матеріалах справи міститься інформація адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України від 21 квітня 2016 року, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 18).
 
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
 
Аналіз апеляційної скарги ОСОБА_2 свідчить, що в апеляційній скарзі (а. с. 54) вказувалося про неповідомлення судом першої інстанції ОСОБА_2 про судове засідання 12 липня 2016 року. 
 
Проте суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
 
У частині четвертій статті 411 ЦПК України закріплено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржена постанова апеляційного суду постановлена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року скасувати.
 
Передати справу № 635/3414/16-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Харківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року втрачає законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді:                                                                                              Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
                                                                                                        Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук