ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" лютого 2020 р.                                                        Справа №921/730/19
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                                   Бойко С.М.,
суддів:                                                                                 Бонк Т.Б.,
                                                                                          Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Чудяк Х.В.,
явка учасників справи:
від позивача – Костова Н.З.  довіреність № б/н  від 12.02.2020  
від відповідача-1 – не з`явилися
від відповідача-2 – не з`явилися
від третьої особи – не з`явилися

розглянув апеляційну скаргу обслуговуючого кооперативу «Аляска Авто» б/н від 02.12.2019 
на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15.11.2019 суддя: Шумський І.П. м. Тернопіль, повний текст ухвали складено – 15.11.2019
про забезпечення позову
за позовом Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь», м Тернопіль
до відповідача-1 Тернопільської обласної держаної адміністрації, м Тернопіль
до відповідача-2 обслуговуючого кооперативу «Аляска Авто», м Тернопіль
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державного концерну «Укроборонпром», м Київ
про визнання недійсним розпорядження та договору оренди землі

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
Тернопільське державне науково-технічне підприємство «Промінь» звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської обласної держаної адміністрації та Обслуговуючого кооперативу «Аляска Авто» про:
- визнання недійсним розпорядження Голови Тернопільської обласної адміністрації від 12.06.2019 №355-од «Про право користування земельною ділянкою», яким земельну ділянку площею 5,7575 га з кадастровим номером 6110100000:04:003:0040 передано в оренду обслуговуючому кооперативу «Аляска Авто» на 10 років для колективного гаражного будівництва з адресою: м Тернопіль, вул. Текстильна, 28 та надано Обслуговуючому кооперативу «Аляска Авто» згоду на поділ земельної ділянки державної власності площею 5,7575га з кадастровим номером 6110100000:04:003:0040 для колективного гаражного будівництва за адресою: м Тернопіль, вул. Текстильна 28, в установленому порядку;
- визнання недійсним договору оренди землі №142 від 18.06.2019, укладеного між Тернопільською обласною державною адміністрацією та Обслуговуючим кооперативом «Аляска Авто» відповідно до якого Тернопільська обласна державна адміністрація надає, а Обслуговуючий кооператив «Аляска Авто» приймає в строкове платне користування земельну ділянку державної власності загальною площею 5,7575 га з кадастровим номером 6110100000:04:003:0040 для колективного гаражного будівництва за адресою вул. Текстильна, м Тернопіль.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до спірного розпорядження та договору оренди землі земельна ділянка площею 5,7575 га вибула з користування ТДНТП «Промінь» без згоди позивача (як постійного користувача), чим порушується його законне право та інтерес на володіння і користування нею (передбачене ст. 92 ЗК України).
Правовими підставами позову зазначає ст.ст. 92, 95, 116, 120, 123, 124, 134, 144, 152, 155 ЗК України, ст. 16, 21 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 203, 207 ЦК України.

Короткий зміст заяви про забезпечення позову.
Разом з позовною заявою, Тернопільське державне науково-технічне підприємство Промінь звернулось до суду із заявою №392 від 12.11.2019 про забезпечення позову шляхом заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, в т. ч. нотаріусам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення будь-яких реєстраційних дій, в тому числі реєстрації прав та їх обтяжень з відкриттям розділу, щодо об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером 6110100000:04:003:0040 на підставі довідок чи інших документів, виданих Обслуговуючим кооперативом «Аляска Авто» (46016, м Тернопіль, вул. Текстильна, 28).
Заява про забезпечення позову мотивована наступним:
- станом на момент звернення з позовом та заявою про забезпечення позову активно проводиться державна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на металеві гаражі, що розташовані на спірній земельній ділянці за різними фізичними особами. Підставою виникнення права власності у цих фізичних осіб зазначено довідки, які видані Обслуговуючим кооперативом «Аляска Авто», що є орендарем земельної ділянки за оскаржуваним договором оренди;
- внаслідок реєстрації прав на гаражі, як об`єкти нерухомого майна, відновлення порушеного права позивача (у випадку задоволення позову) істотно ускладниться або й взагалі стане неможливим, адже враховуючи закріплений чинним законодавством принцип неподільності індивідуально-визначеного об`єкту нерухомого майна та земельної ділянки, на якій він розташований (ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України), при набутті права власності на будівлю чи споруду до власника переходить і відповідне право на земельну ділянку на якій вони розміщені, в тому ж обсязі та на умовах, які були у попереднього землевласника (землекористувача);
- дані обставини вказують на можливість настання наслідків, що істотно ускладнять ефективний захист та поновлення порушених прав позивача у випадку задоволення позову;
- вжиття такого заходу забезпечення позову не зумовить фактичного вирішення спору по суті, а буде спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15.11.2019 заяву Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» про забезпечення позову задоволено. Заборонено державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення будь яких реєстраційних дій, в тому числі реєстрації прав та їх обтяжень з відкриттям розділу, щодо об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером 6110100000:04:003:0040 на підставі довідок чи інших документів, виданих обслуговуючим кооперативом «Аляска Авто».
Вказана ухвала суду мотивована тим, що:
1)вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, а в разі задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду; 
2)невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду, оскільки за іншими особами буде зареєстроване право власності на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, яка є предметом оскаржуваного розпорядження та договору оренди, що в подальшому може слугувати підставою для набуття прав на цю землю в силу ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України;
3)оскільки  заявником вказується на фактичне порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, наявна можливість існування небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі відповідач-2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити Тернопільському державному науково-технічному підприємству «Промінь» у задоволенні заяви про забезпечення позову, покликаючись на те, що вжиті заходи забезпечення не відповідають предмету спору, не є співрозмірними та не можуть вплинути в подальшому на виконання рішення суду. Вважає ухвалу суду винесеною на підставі не повністю з`ясованих обставин справи, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що предметом позову є визнання недійсним розпорядження Голови Тернопільської обласної адміністрації від 12.06.2019 №355-од «Про право користування земельною ділянкою», яким земельну ділянку площею 5,7575 га з кадастровим номером 6110100000:04:003:0040 передано в оренду обслуговуючому кооперативу «Аляска Авто» на 10 років для колективного гаражного будівництва з адресою: м Тернопіль, вул Текстильна, 28 та надано Обслуговуючому кооперативу «Аляска Авто» згоду на поділ земельної ділянки державної власності площею 5,7575га з кадастровим номером 6110100000:04:003:0040 для колективного гаражного будівництва за адресою: м Тернопіль, вул Текстильна 28, в установленому порядку та  визнання недійсним договору оренди землі №142 від 18.06.2019, укладеного між Тернопільською обласною державною адміністрацією та Обслуговуючим кооперативом «Аляска Авто» відповідно до якого Тернопільська обласна державна адміністрація надає, а Обслуговуючий кооператив «Аляска Авто» приймає в строкове платне користування земельну ділянку державної власності загальною площею 5,7575 га з кадастровим номером 6110100000:04:003:0040 для колективного гаражного будівництва за адресою вул. Текстильна, м Тернопіль.
Проте, як стверджує апелянт, позивач звернувшись до суду з зазначеною заявою про забезпечення позову, не навів обставин, які б мали свідчити про наявність передбачених ст. 136 ГПК України підстав для забезпечення позову та не надав жодних доказів щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по суті даної справи.
На думку скаржника, із змісту заяви вбачається, що вимоги про застосування заходів забезпечення позову грунтуються лише на припущеннях та на не підтверджених жодним чином доводах позивача у розумінні положень ГПК України, що не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. 
Скаржник також стверджує, що висновки заявника  є передчасними, що обрані заявником вищевказані заходи до забезпечення позову є тотожними предмету позову, з яким заявник звернувся до суду, що в разі забезпечення позову, судом фактично буде вирішено спір по суті, що суперечить  інституту забезпечення позову.
Крім того, як зазначає апелянт, суд першої інстанції не врахував, що такий захід забезпечення позову, не відповідає вимогам розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, а також порушує баланс інтересів учасників справи.
Скаржник також вважає, що суд не звернув увагу, що заявником не доведено те, що невжиття визначених вище заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Узагальнені доводи та заперечення позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач погодився з висновками місцевого господарського суду та навів мотиви, аналогічні викладеним в ухвалі суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу місцевого господарського суду  - без змін.

В судове засідання 19.02.2020 з`явився представник позивача, представники відповідачів та третьої особи в судове засідання не з`явились, причин неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце слухання справи, а тому в порядку п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за їх відсутності. 
При цьому, 19.02.2020 на адресу суду від відповідача 2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні. Зазначене клопотання не містить кваліфікованого електронного цифрового підпису, що підтверджується відповідною довідкою уповноваженої особи суду.
Відповідно до ч. 8 ст. 42 ГПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).
Станом на 19.02.2020 оригінал клопотання обслуговуючого кооперативу «Аляска Авто» про відкладення розгляду справи, в паперовій формі до апеляційного господарського суду не надходив.
За таких обставин, клопотання обслуговуючого кооперативу «Аляска Авто» про відкладення розгляду справи залишається судом без розгляду. 
В судовому засіданні представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги зазначивши аргументи аналогічні викладеним у відзиві.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, що не з`явилися за наявними в справі доказами.
Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи і заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15.11.2019 заяву Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» №392 від 12.11.2019 про забезпечення позову задоволено. Заборонено державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, в т ч нотаріусам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення будь-яких реєстраційних дій, в тому числі реєстрації прав та їх обтяжень з відкриттям розділу, щодо об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером 6110100000:04:003:0040 на підставі довідок чи інших документів, виданих Обслуговуючим кооперативом «Аляска Авто» (46016, м Тернопіль, вул. Текстильна, 28).
Предметом апеляційного оскарження є ухвала місцевого господарського суду про забезпечення позову в якому заявник просить визнати недійсним розпорядження та договір оренди землі на підставі яких спірна земельна ділянка без погодження з позивачем вибула з його постійного користування.
Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів або ефективний захист порушених прав або інтересів позивача.
Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року по справі № 925/402/18.
Таким чином, заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст. 136 ГПК України, а саме - якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити: виконання рішення суду; ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 липня 2018 року по справі № 911/396/18.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, зокрема: реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо.
В свою чергу, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Водночас, співмірність заходу забезпечення позову визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Заходами забезпечення позову є тимчасове обмеження прав особи тією мірою та таким чином, як це необхідно для збереження в період розгляду справи можливості безперешкодного виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Судами встановлено, що предметом даного позову є вимога немайнового характеру.
Судове рішення у разі задоволення таких вимог не вимагатиме примусового виконання. Тому, в даному випадку застосовуватися та досліджуватися повинна така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В немайнових спорах має досліджуватися питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.
Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Оцінюючи наявність правового зв`язку між заходами забезпечення позову, які позивач просить вжити, та предметом позову, апеляційний господарський суд встановив, що предметом позову в даній справі є матеріально-правова вимога постійного користувача земельної ділянки до органу державної влади та суб`єкта господарювання про визнання недійсним розпорядження та договору оренди на підставі яких з користування позивача вибула спірна земельна ділянка.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваний акт органу державної влади (розпорядження) та укладений з суб`єктом господарювання (відповідачем-2) договір оренди, які оскаржуються, порушують право постійного землекористування позивача, яке наявне в останнього на підставі державного акту.
Отже, з аналізу змісту позовних вимог вбачається, що позивач звернувся до суду з метою захисту свого права постійного користування виділеної йому земельної ділянки.
Натомість обставиною, яка істотно може ускладнити безперешкодне виконання рішення суду в разі задоволення позову є те, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться записи про права власності різних фізичних осіб на об`єкти нерухомості – металеві гаражі, які розташовані на спірній земельній ділянці, підставою виникнення на які зазначено довідки, що видані Обслуговуючим кооперативом «Аляска Авто» (відповідач-2), що є орендарем земельної ділянки за оскаржуваним договором оренди.
Таким чином, доводи позивача про те, що користування спірною земельною ділянкою новим користувачем здійснюється на підставі оскаржуваних розпорядження та договору оренди,  спір відносно яких ще не вирішено судом, відповідає фактичним обставинам за даним спором, а тому апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правового зв`язку між предметом позову та заходами забезпечення позову, які позивач просить вжити.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України передбачено можливість забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти дії. 
Рішення суду або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав (ч. 2 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" № 1952-IV від 01.07.2004).
Стаття 31-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"  № 1952-IV від 01.07.2004 передбачає, що реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником (ч. 1 ст. 31-1 цього Закону). Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення (ч. 2 ст. 31-1 цього Закону). Державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного рішення суду формує та реєструє необхідну заяву або реєструє рішення суду про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи рішення суду про скасування відповідного рішення суду (ч. 3 ст. 31-1 цього Закону).
Проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів здійснюється у порядку та строки, передбачені цим Законом, без справляння адміністративного збору.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заходи забезпечення позову є тимчасовими, такими, що вживаються до вирішення спору, тому у випадку встановлення судом необґрунтованості вимог позивача, відповідачі не позбавлені можливості звернутись із обґрунтованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову; так само такі заходи можуть бути скасовані судом навіть до фактичного вирішення спору, якщо судом буде встановлено необґрунтованість їх подальшого збереження.
Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Новоселецький проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України" від 01.06.2006). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1 Протоколу. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Вжиття заходів забезпечення позову повинно забезпечити виконання гарантій інших осіб щодо невтручання у мирне володіння ними майном. Здійснюючи реалізацію таких гарантій, можливість забезпечення позову у даному випадку має бути піддана трискладовому тесту (Рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 "Федоренко проти України") на визначення того чи було втручання законним у контексті національного законодавства; чи переслідувало таке втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства та чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. 
Здійснюючи аналіз викладених ТДНТП «Промінь» фактів, у випадку правомірного набуття іншими особами (окрім зазначених у справі фізичних осіб) права власності на об`єкти (в т. ч. гаражі), розміщені на спірній земельній ділянці, попри те, що такі особи не приймають участі у даній справі, не надаючи жодної правової оцінки правочинам, на підставі яких було проведено державну реєстрацію за цими фізичними особами їх права власності, не надаючи жодної правової оцінки правомірності діям нотаріуса, при здійсненні ним реєстраційних дій, суд зазначає, що такий захід забезпечення позову до закінчення розгляду спору жодним чином не порушить права інших осіб (в т. ч. фізичних) на мирне володіння їхнім майном (за наявності у них для цього правових підстав) та не позбавить їх такого права. Адже, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно- це лише офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття права власності на підставі вчинених до цього правочинів. Державна реєстрація права власності є похідною від самого права власності, при тому що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не містить обов`язкового чітко визначеного строку, на протязі заінтересована особа мала б звернутись до органу реєстрації із заявою щодо реєстрації за нею права власності.
При зверненні до державного реєстратора інших осіб із заявами з приводу реєстрації за ними їх права власності, наслідком цього матиме місце зупинення державної реєстрації прав, в порядку визначеному ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заява позивача про забезпечення позову є обґрунтованою, застосування заходу виправданим, адекватним та співмірним, а відтак, у суду першої  інстанції були наявними правові підстави, для застосування заходів забезпечення позову шляхом заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, в т ч нотаріусам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення будь-яких реєстраційних дій, в тому числі реєстрації прав та їх обтяжень з відкриттям розділу, щодо об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером 6110100000:04:003:0040 на підставі довідок чи інших документів, виданих Обслуговуючим кооперативом «Аляска Авто» (46016, м Тернопіль, вул. Текстильна, 28).
Прийнята судом першої інстанції ухвала про забезпечення позову не порушує принцип рівності сторін, верховенства права та пропорційності і відповідає вимогам норм процесуального права щодо необхідності саме таких заходів забезпечення позову, виходячи в тому числі із предмету спору та здатність забезпечити фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову. 
Звертаючись з апеляційною скаргою, позивач не спростував висновки суду першої інстанцій щодо правових підстав для відмови в заміні заходів забезпечення позову та не довів неправильного застосування судом норм процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення без змін ухвали суду першої інстанції.
Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 129 ГПК України понесені судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1921,00 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись статтями 236, 269, 270, 271, 275, 276, 282, 287 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу обслуговуючого кооперативу «Аляска Авто» б/н від 02.12.2019 – залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15.11.2019 у справі №921/730/19 – залишити без змін.
Судовий збір  в розмірі 1921,00 грн. покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий (суддя-доповідач):                                                  С.М. Бойко

Судді:                                                                                 Т.Б. Бонк

                                                                                          Г.Г. Якімець
Повний текст постанови підписано 26.02.2020